Постанова
іменем України 
22 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 404/7730/17
провадження № 51-5882км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
захисника                            ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 3 серпня 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017120020011872, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кіровограда, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього певні обов`язки.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за заподіяння ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого, за наступних обставин.
Так, 20 жовтня 2017 року в проміжок часу з 15:00 до 16:00, ОСОБА_7 перебуваючи біля буд. № 26 по вул. Вокзальній у м. Кропивницький, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_8 , завдав останньому удару полицею в ділянку пальців лівої кисті, від чого утворився уламковий внутрішньо-суглобний перелом проксимального відділу основної фаланги п`ятого пальця лівої руки, чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, яке викликало тривалий розлад здоров`я.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , задовольнив апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_9 . Вирок суду змінив, стягнув з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн, виключив з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання щодо стягнення судового збору пов`язаного з цивільним позовом в сумі 640 грн. В решті вирок залишив без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати судові рішенні і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На думку захисника, вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки в його основу покладено неналежні, недопустимі докази, які не узгоджуються між собою. Суд апеляційної інстанції на вказані порушення уваги не звернув та залишивши апеляційну скаргу захисника без задоволення не зазначив підстав, з яких визнав її необґрунтованою, тому його рішення не відповідає вимогам ст. 419 КПК та підлягає скасуванню.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги. 
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження або неповноту судового розгляду, чинним законом не передбачено.
З касаційної скарги вбачається, що захисник, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Разом з тим, під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого злочину, суд належним чином умотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до вимог закону в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо  ОСОБА_7 . Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Зокрема, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, за обставин, викладених у вироку, доводиться показаннями потерпілого ОСОБА_8 , котрий суду пояснив, що в день події у нього з матір`ю засудженого відбувся конфлікт, оскільки остання не пускала до підвального приміщення дому для проведення ремонту. ОСОБА_10 накинулась на нього, погрожувала та провокувала сутичку. Далі почала розмахувати ціпком від замка. Він забрав ціпок та викинув до люку, після чого ОСОБА_10 почала погрожувала потерпілому побиттям. В подальшому, засуджений дістав з люку палицею ціпок, ОСОБА_8 намагався піти від конфлікту, проте ОСОБА_7 наздогнав його та вдарив палицею (черенком) від лопати по лівій руці, оскільки потерпілий розвернувся і підставив руку під удар. Засуджений намагався завдати удару по голові, але він прикрився і удар прийшовся по кісті. Він вибив палицю та увернувся від ударів, які ОСОБА_7 намагався йому нанести.
Показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , котра в суді підтвердила обставини сварки з ОСОБА_10 через те, що остання нікого не пускала до підвального приміщення. Зазначила, що коли повернулась до дому до своєї сусідки, у вікно бачила, як ОСОБА_8 йшов по дорозі, а за ним біжить засуджений з палицею та замахується. Потерпілий захищався лівою рукою, інакше би отримав удару по голові. В ході сутички, потерпілий забрав у ОСОБА_7 палицю, яка була схожа на держак від лопати та викинув. Потерпілий пішов до батька, а коли повертався ОСОБА_10 ще раз намагався завдати йому удару, але той відхилився і засуджений втратив рівновагу та випустив палку. ОСОБА_8 забрав палицю, відкинув її у бік та пішов.
Разом із цім, сам ОСОБА_7 та його матір ОСОБА_10 не заперечували наявність конфлікту між ними та потерпілим в день події, проте заперечували, що засуджений завдавав останньому ударів палицею. ОСОБА_7 пояснив, що під час сварки ОСОБА_8 схопив його за куртку, тоді і він схопив його за куртку та повалив, той впав на лівий бік, проте як саме впав потерпілий не бачив. ОСОБА_10 підтвердила, що в ході сутички засуджений та потерпілий друг друга хапали, потім ОСОБА_7 оступився і вони потягнули один одного, проте тілесних ушкоджень не наносили.  
Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 , пояснив, що в день події почув словесну перепалку, яка привернула його увагу та побачив як невідомий замахнувся палкою і завдав удару потерпілому, а той підняв руку та намагався захиститися. Він підійшов та запитав у ОСОБА_8 чи потрібна допомога. Вказав, що потерпілий побіг в інший бік по направленню будинку, а куди подівся засуджений в той момент він не звернув уваги, куди поділась палиця, яка була в руках засудженого не бачив. В залі судового засідання та під час пред`явлення особи для впізнання свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_7 як особу, котра в день події завдала удару палицею по руці потерпілому ОСОБА_8 .
Також, суд дослідив та проаналізував інші докази, зокрема: протокол проведення слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_8 розповів про обставини, спосіб і механізм спричинення йому засудженим тілесного ушкодження (удар дерев`яною палицею в ділянку пальців лівої руки), що також узгоджується з показаннями потерпілого наданими у суді, свідків та протоколами проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; висновки судово-медичних експертиз щодо виявлення у ОСОБА_8 тілесного ушкодження та механізму його утворення (локалізація та характер тілесного ушкодження у потерпілого відповідає механізму утворення, на який він вказував під час слідчого експерименту), які також підтвердив судовий експерт у суді. 
Суд оцінивши показання потерпілого та свідків у сукупності із іншими доказами, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими й в своїй сукупності доповнюють один одного, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення вироку.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, в тому числі і тим, на які він посилається при касаційному розгляді та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. 
Доводи сторони захисту про відсутність в матеріалах кримінального провадження основного доказу – знаряддя злочину, яке також описувалось свідками та потерпілим по-різному, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив, що опис знаряддя злочину, а так само і механізм спричинення ним тілесних ушкоджень встановлено на підставі пояснень потерпілого та свідків, які узгоджуються з письмовими доказами та висновком експерта.   
Крім того, суд судом перевірялись твердження сторони захисту щодо самозахисту засудженого від протиправних дій потерпілого і не знайшли свого підтвердження. 
Так, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду про те, що ОСОБА_7 маючи реальну можливість припинити конфлікт з ОСОБА_8 , вступив з ним в бійку, а спрямованість удару поліцією в область голови потерпілого, котрий прикрився рукою, тому удар прийшовся в ділянку кісті, та поведінка  ОСОБА_7 під час конфлікту в своїй сукупності свідчать про наявність у останнього умислу саме на заподіяння тілесних ушкоджень на ґрунті виниклих між ними неприязних стосунків.
Також, судом перевірено доводи сторони захисту про те, що під час розгляду кримінального провадження не було допитано свідка ОСОБА_13 , з вікна квартири якої свідок ОСОБА_11 бачила обставини вчинення кримінального правопорушення. Суд апеляційної інстанції визнав такі доводи необґрунтованими з огляду на те, що під час апеляційного розгляду сторона захисту підтвердила, що ні захистом ні стороною обвинувачення не порушувалось питання щодо допиту вказаного свідка.
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряв доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі захисника. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим доказам.
Ухвала апеляційного суду мотивована належним чином та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у кримінальному провадженні Судом не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги захисника та скасування судових рішень відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 3 серпня 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                        ОСОБА_3