УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2021 року
м. Київ
справа №127/27794/19
провадження № 51-2819ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 01 березня 2021 року щодо 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз – вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2017 року за ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2017 року та остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів, а також інші питання, визначені процесуальним законодавством.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 березня 2021 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами встановлено, що ОСОБА_4 , відбуваючи покарання, призначене вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2017 року, у виді позбавлення волі на строк 5 років, перебуваючи в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№86)» у м. Вінниця по вул. Привокзальна, 26, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановлені дату та час, діючи умисно, незаконно придбав заборонений в обігу наркотичний засіб –канабіс, який зберігав при собі в спідній білизні без мети збуту.
18 березня 2019 року приблизно об 11:30 працівниками вказаної державної установи виведено ОСОБА_4 до кімнати для тривалого побачення. З метою перевірки засудженого на наявність заборонених речовин, працівники установи запитали у ОСОБА_4 чи має він при собі заборонені речовини, на що останній відповів, що має при собі наркотичний засіб, після чого добровільно дістав з-під спідньої білизни та видав працівникам поліції поліетиленовий згорток, всередині якого знаходилась речовина рослинного походження зеленого кольору, яка є наркотичним засобом - канабісом, що відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено (у перерахунку на висушену речовину загальна маса канабісу становила 6,49 г).
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що йому призначено суворе покарання, а тому просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує на те, що суд не зазначив у вироку визнання ним вини у вчиненому кримінальному правопорушенні та щирого каяття як обставин, які пом`якшують покарання. Свої вимоги мотивує й тим, що перебування в місцях позбавлення волі поставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище. Вважає, що вирок та ухвала є незаконними та необґрунтованими, не відповідають вимогам статей 370, 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно із ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Колегія суддів звертає увагу на те, що фактично аргументи касаційної скарги в частині істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність зводяться до незгоди засудженого із покаранням. Такі доводи касаційної скарги є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. 
Як вбачається з вироку суду першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_4 суд з достатньою повнотою врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем відбування покарання характеризується негативно, має 8 дисциплінарних стягнень, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ставлення до вчиненого, поведінку у ході судового провадження, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин. 
Колегія суддів звертає увагу, що з–поміж альтернативних видів покарання, передбачених ч. 1 ст. 309 КК, судом правильно обрано покарання саме у виді обмеження волі. Його розмір визначено з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи засудженого і в межах відносно-визначеної санкції ч. 1 ст. 309 КК, яка передбачає можливість призначення покарання до 5 років обмеження волі. Натомість ОСОБА_4 призначено  покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.
Призначаючи засудженому покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК, судом також було використано найбільш сприятливий для засудженого механізм складання покарань – частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна. 
Крім цього, судам була відома та враховувалася під час обрання засудженому виду та розміру покарання й інформація про наявність у нього двох неповнолітніх дітей, що слідує безпосередньо із текстів оскаржуваних судових рішень.
Необґрунтованими Суд вважає також доводи касаційної скарги засудженого про те, що перебування в місцях позбавлення волі поставить його сім`ю у скрутне матеріальне становище, адже інкриміноване ОСОБА_4 діяння було вчинено ним саме під час відбування покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2017 року.
Доводи касаційної скарги про наявність таких пом`якшуючих обставин як визнання вини і щире каяття та їх неврахування судами під час призначення покарання Суд відхиляє, оскільки зі змісту судових рішень видно, що ОСОБА_4 своєї вини під час розгляду справи не визнавав.
Апеляційний суд із додержанням статей 404, 405 КПК переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам наведеним у касаційній скарзі засудженого, визнав їх необґрунтованими і зазначив, що вид та розмір покарання ОСОБА_4 є виваженим, слугуватиме не тільки справедливою карою за вчинене діяння, а й буде запобігати вчиненню ним та іншими особами нових кримінально-караних діянь. З такими висновками погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, є законними, вмотивованими та обґрунтованими.
Покарання, призначене ОСОБА_4 , є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК, а тому підстав для його пом`якшення за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.  309 КК, немає.
Враховуючи вищезазначене та відсутність в обґрунтуванні касаційної скарги переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, в той час, як з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч.  2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 01 березня 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                         ОСОБА_3