ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2021 року                                                                                      Справа № 924/1438/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. ,  суддя Бучинська Г.Б. 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05 березня 2021 року в справі №924/1438/20 (суддя - Субботіна Л.О.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства "Південно - Західні тепломережі"
про стягнення 207 228 грн 08 коп..

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:
  Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»      (надалі – Позивач) звернулося в Господарський суд Хмельницької  області з позовом до Комунального підприємства «Південно-Західні Тепломережі» (надалі – Відповідач) про стягнення з Відповідача: пені в розмірі 178683 грн 14 коп.,  інфляційних втрат в розмірі 9322  грн 43 коп., трьох відсотків річних в розмірі 15370 грн 26 коп. та збитків в розмірі 3852 грн 25 коп.. 
В обгрунтування позовної заяви Позивач посилався на те, що на виконання умов укладеного між сторонами договору №1361/18-КП-34 постачання природного газу від 1 жовтня 2018 року Позивач у період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 8269375 грн 46 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Відповідач здійснював оплату за переданий газ несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору. В зв`язку із вказаним Позивач на підставі пункту 8.2 договору та частини 2 статті 625 ЦК України нарахував Відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати. Окремо Позивач звертає увагу суду, що пунктом 10.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років. Також Позивач зазначає, що в березні 2019 року Відповідач фактично спожив природний газ в обсязі меншому на 16,83800 тис. куб. м., ніж було узгоджено сторонами відповідно до пункту 2.1 договору, а  тому Позивач на підставі пункту 3.13 договору заявив до стягнення 3852 грн            25 коп. збитків.    

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 5 березня 2021 року      позов було задоволено частково (а.с. 142-148). Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 89341 грн 57 коп. пені, 15370 грн             26 коп. 3% річних, 9322 грн 43 коп. інфляційних втрат, 3852 грн 25 коп. збитків. У стягненні 89341 грн 57 коп. пені відмовлено.
Також даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3108 грн  42 коп..
Приймаючи дане рішення,      місцевий господарський суд зазначив, що Відповідач свої зобов`язання з оплати природного газу, поставленого протягом вказаного періоду, виконав несвоєчасно. Водночас, вирішуючи питання про зменшення розміру пені,    яка підлягає    стягненню з Відповідача, суд об`єктивно оцінив, що прострочення грошового зобов`язання за Договором    відбулося внаслідок складного фінансового    стану Відповідача для оплати послуг з опалення та постачання гарячої    води. Також    суд врахував, що    грошове    зобов`язання виконано Відповідачем    в повному обсязі та те, що згідно з    розрахунком    пені періоди прострочення у виконанні    зобов`язання не були значними. 
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Дослідивши зібрані у справі докази й надавши їм належну оцінку, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні прийшов до    висновку    про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50 відсотків.
Що ж стосується інфляційних втрат та трьох відсотків річних, то місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, про те, що заявлені Позивачем вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних є обгрунтованими та підлягають задоволенню    у заявленому розмірі.
Також суд першої інстанції в частині, що стосується позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 3852 грн 25 коп.,  в рішенні зазначив, що суд погоджується із доводами Позивача, що у останнього виникло право    вимагати від Відповідача відшкодування Позивачу збитків, що виникли через порушення Відповідачем умов пункту 2.1 Договору, оскільки відхилення фактично використаних Відповідачем обсягів газу в березні 2019 року більш ніж на 5% (в бік зменшення від фактично використаних обсягів) відрізнялося від замовлених. Вартість замовленого Відповідачем у березні 2019 року природного газу становила: 148,800 х 6235,51 = 927843 грн 89 коп. без ПДВ, що разом з ПДВ складає -    1113412 грн 67 коп.. Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що Позивач правомірно в межах максимально можливого розміру заявив до стягнення    3852 грн 25 коп. збитків.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Позивач  звернувся  до Північно-західного  апеляційного господарського суду з      апеляційною скаргою,      в якій з підстав,      висвітлених в ній,      просить суд рішення місцевого господарського суду скасувати  в частині відмови в стягненні пені в сумі 89   341 грн 57 коп. і прийняти нове рішення в цій частині,      яким       стягнути пеню в розмірі в якому було відмовлено (а.с. 153-158).
Мотивуючи апеляційну скаргу, Позивач  звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що судом першої інстанції без будь-якого розрахунку було зменшено розмір пені. Рішення суду не містить покликання на будь-які докази, які б підтверджували скрутне матеріальне становище Відповідача. В даному випадку не доведено реального фінансового стану Відповідача, а відтак висновок суду про скрутне фінансове становище є передчасним. Зменшуючи розмір пені суд мав би врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інші інтереси таких сторін.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 квітня 2021 року справу       №924/1438/20 було прийнято до провадження суду та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача та запропоновано Відповідачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду    відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Позивачу.
Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1    статті 270 Господарського процесуального кодексу України: у суду апеляційної інстанції   справи переглядаються   за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей,          передбачених    у цій главі.
В силу дії частини 2    статті 270 Господарського процесуального кодексу    України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Частиною 3 статті 270 Господарського процесуального кодексу України    передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції   здійснюється у судовому засіданні  з повідомленням   учасників справи,          крім випадків,  передбачених частиною    десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього    Кодексу.
В силу дії частини 10    статті   270 Господарського процесуального кодексу України: апеляційні скарги          на рішення господарського суду у справах    з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих,  які не підлягають   розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,    розглядаються судом    апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справи          здійснюється в порядку письмового провадження за наявними    у справі матеріалами,   якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Разом з тим,  суд констатує, що види справ, що не підлягають   розгляду в порядку спрощеного          позовного провадження визначені в частині 4    статті 247 Господарського процесуального кодексу України.
Суд констатує, що дана справа № 924/1438/20 не підпадає під дані винятки.
Водночас, суд констатує, що згідно   статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", з  1 січня 2021 року   встановлено прожитковий мінімуму на одну      працездатну особу в розмірі 2270 грн. Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10   статті 270 ГПК України   складає 227000 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).
З огляду на вищевказане,    колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України,   ухвалила рішення здійснювати    розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно, ухвалою суду від 12 квітня 2021 року було повідомлено сторін    про те, що розгляд справи № 924/1438/20    буде проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до    11 червня 2021 року включно.
   Відтак,      дослідивши   матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу,          суд прийшов до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги Позивача слід відмовити,      а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного.
Між Позивачем та Відповідачем 1 жовтня 2018 року укладено договір №1361/18-КП-34 постачання природного газу (надалі – Договір; а.с. 24-33).
Згідно з пунктом 1.1 Договору, Позивач зобов`язався поставити Відповідачу у 2018 році природний газ, а Відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору.
Пунктом 1.2 Договору визначено, що природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.
Відповідно до пункту 1.3 Договору, необхідний Відповідачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього Договору, Відповідач визначає самостійно.
В силу дії пункту 2.1 Договору, Позивач передає Відповідачу з 1 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 44,0 тис. куб метрів.
Пунктом 2.4 Договору визначено, що підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу відповідно до пункту 3.7 цього Договору вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному періоді постачання газу.
Згідно пункту 3.1 Договору право власності на природний газ переходить від Позивача до Відповідача після підписання актів приймання-передачі. 
Відповідно до пункту  3.7 Договору приймання-передача природного газу, переданого Позивачем  Відповідачу у  відповідному періоді постачання, оформлюється актом прийому-передачі. Обсяг використання природного газу встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Як визначено пунктом 3.10 Договору, споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за період постачання означає повне виконання Відповідачем своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному періоді.
В силу дії пункту 5.2 Договору: ціна за 1000 куб.м. газу за цим Договором на дату його укладання становить 7907 грн 20коп., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з ПДВ – 9488 грн 64 коп..
Пунктом 5.4 Договору сторони встановили, що загальна вартість природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.
Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється Відповідачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
В силу дії пункту 6.3 Договору оплата за природний газ здійснюється таким чином:  Відповідач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений Позивачем Відповідачу в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на Відповідача станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання";  в будь-якому випадку, Відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 Договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Відповідача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу; з поточного рахунка Відповідача  кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Позивача та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений Позивачем Відповідачу  у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на Позивача станом на 30 вересня 2015 року не поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;  шляхом зарахування Позивачем коштів, що надійшли від Відповідача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений у минулі періоди згідно з    Договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у Відповідача за цим Договором;  оплата інших платежів, крім суми основної заборгованості здійснюється Відповідачем  на поточний рахунок Позивача.
В підпункті 6 пункту 7.2 Договору, Відповідач  зобов`язався своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором. 
Згідно пункту 8.2 Договору, у разі прострочення Відповідачем оплати згідно пункту 6.1 Договору він зобов`язався сплатити Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
В силу дії пункту 10.3 договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить    п`ять років.
У відповідності до пункту 12.1 Договору, Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 1 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Договір підписано представниками та скріплено відтисками печаток сторін.
22 жовтня 2018 року між сторонами підписано додаткову угоду №1 до Договору (а.с. 34), згідно з якою, зокрема: пункт  2.1 Договору викладено в новій редакції: Позивач передає Відповідачу  з 1 жовтня 2018 року по 26 жовтня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 63,0 тис. куб метрів; викладено в новій редакції пункт  12.1 Договору: Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Позивача печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 1 жовтня 2018 року по 26 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
27 жовтня 2018 року сторони підписали додаткову угоду №2 до Договору (а.с. 35),    відповідно до якої виклали пункт 2.1 Договору в новій редакції, за якою Позивач передає Відповідачу з 1 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 80,0 тис. куб метрів. Викладено у новій редакції пункт 12.1 Договору таким чином, що строк дії Договору в частині реалізації природного газу встановлено до 31 жовтня 2018 року.
Додатковою угодою № 3 від 31 жовтня 2018 року (а.с. 36) сторони доповнили пункт 2.1 Договору абзацом наступного змісту: Позивач передає Відповідачу з 1 листопада 2018 року по 30 листопада 2018  року природний газ орієнтовним обсягом до 130,0 тис. куб. метрів.    
Викладено пункт 5.2 Договору у наступній редакції: ціна за 1000 куб.м. газу з 1 листопада 2018 року становить 6235 грн 51 коп., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з ПДВ – 7482 грн 61 коп..
Також даною додатковою угодою підпункти 1, 3 пункту 6.3 Договору висвітлено у такій редакції: Відповідач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Порокузивача кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений Позивачем Відповідачу  в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на Відповідача поширюються вимоги підпункту 2 пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання; з поточного рахунка Відповідача  кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Позивача та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений Позивачем Відповідачу у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на Відповідача не поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання. 
Пункт 12.1 Договору викладено в новій редакції таким чином, що строк дії Договору в частині реалізації природного газу встановлено до 30 листопада 2018 року.
23 листопада 2018 року між сторонами укладено додаткову угоду №4 до Договору, за умовами якої вирішено викласти розділи 1-12 Договору в наступній редакції, зокрема у пункті 1.1 Договору викладено, що Позивач зобов`язався поставити Відповідачу    природний газ, а Відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору.
Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.
Згідно з пунктом 2.1 Договору у редакції додаткової угоди Позивач передає Відповідачу в період з 1 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року(включно) замовлений Відповідачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 971,813 тис. куб. м., в тому числі по місяцях: жовтень 2018 року - 71,813 куб. м., листопад 2018 року - 130,0 куб. м, грудень 2018 року - 160,0 куб. м., січень 2019 року - 180,0 куб. м., лютий 2019 року- 160,0 куб.м., березень 2019 року - 170,0 куб.м., квітень 2019 року - 100,0 куб.м..
В силу дії пункту 3.8 Договору в редакції додаткової угоди приймання-передача    газу, переданого Позивачем Відповідачу  у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі. 
Ціна за 1000 куб.м. газу становить 6235 грн 51 коп., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з ПДВ – 7482 грн 61 коп.. (пункт 4.2 Договору в редакції додаткової угоди).
За умовами пункту 3.13 Договору (в редакції додаткової угоди), якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1 Договору), Відповідач зобов`язався відшкодувати Позивачу збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 Договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином: 3.13.1 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, Відповідач зобов`язався відшкодувати Позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період; 3.13.2 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, Відповідач зобов`язався відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В=(Vф-Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений Позивачем Відповідачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений у пункті 2.1 Договору; Ц - ціна природного газу за Договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.
Відповідно до пункту 5.1 Договору (в редакції додаткової угоди) оплата за природний газ здійснюється Відповідачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Згідно з пунктом  5.3 Договору (в редакції додаткової угоди) оплата за природний газ здійснюється таким чином: Відповідач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Позивача кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на cпоживача поширюються вимоги підпункту 2 п. 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;  в будь-якому випадку, Відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 Договору; з поточного рахунка Відповідача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Позивача та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений Позивачем Відповідачу у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на Відповідача не поширюються    вимоги підпункту 2 пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання; шляхом зарахування Позивачем коштів, що надійшли від Відповідача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений у минулі періоди згідно з    договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у Відповідача за цим Договором; оплата інших платежів, крім суми основної заборгованості здійснюється Відповідачем на поточний рахунок Позивача.
В силу дії пункту 5.7 Договору (в редакції додаткової угоди) відшкодування Позивачу вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 Договору, здійснюється наступним чином:  Позивач на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо Відповідач порушив пункт 3.9 Договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 Договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 Договору; Позивач після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає Відповідачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; Відповідач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати Позивачу вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.    
У разі, якщо протягом зазначеного періоду Відповідач не відшкодував (не повністю відшкодував) Позивачу збитки, Відповідач несе відповідальність перед Позивачем на загальних умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України.
Відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені Договором та відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13 Договору (пункт 7.2 Договору в редакції додаткової угоди). 
Згідно з підпункту 4 пункту 6.3 Договору (в редакції додаткової угоди), Позивач має право вимагати від Відповідача відшкодування Позивачу збитків, що виникли через порушення Відповідачем умов пункту 2.1 Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних Відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.    
У пункті 7.2 Договору (в редакції додаткової угоди) передбачено, що у разі прострочення Відповідачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 Договору він зобов`язався  сплатити Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
В силу дії пункту 9.3 Договору (в редакції додаткової угоди) строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить    п`ять років.
Згідно з пунктом 11.1 Договору (в редакції додаткової угоди) Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Позивача печаткою, і діє в частині реалізації природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Додаткова угода підписана та скріплена відтисками печаток сторін.
Додатковою угодою №6 від 20 березня 2019 року сторони виклали пункт 2.1 Договору у такій редакції: Позивач передає Відповідачу з 1 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений Відповідачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 909,935 тис. куб. м. в тому числі по місяцях: жовтень 2018 року - 71,813, листопад 2018 року - 102,237, грудень 2018 року - 170,499, січень 2019 року - 165,934, лютий 2019 року - 150,652, березень 2019 року - 148,800 квітень 2019 року - 100,0.
Згідно з Додатковою угодою №7 від 29 березня 2019 року сторони по тексту Договору слова "Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України " замінено словами "Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Відповідно до Додаткової угоди №8 від 24 квітня 2019 року сторони передбачили, що Позивач передає Відповідачу у травні 2019 року природний газ в кількості 80,0 тис. куб. м.
Крім того, пункт 4.2 та пункт 11.1 Договору викладено в новій редакції, зокрема передбачено, що ціна за 1000 куб.м газу з 1 травня 2019 року становить 8621 грн 76 коп. з ПДВ, а Договір діє в частині постачання природного газу до 31 травня 2019 року (включно).
Додатковою угодою №9 від 16 травня 2019 року сторони передбачили, що Позивач передає Відповідачу у червні - вересні 2019 року природний газ в кількості 320,0 тис. куб. м. у тому числі по місяцях: у червні    2019 року - 80,0 тис. куб. м., в липні 2019 року - 80,0 тис. куб. м., в серпні 2019 року - 80,0 тис. куб. м. та в вересні 2019 року - 80,0 тис. куб. м.
Пункт 4.2 Договору викладено у такій редакції: Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить:  з 1 травня 2019 року по 31 травня 2019 року (включно) - 5 990 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього разом з податком на додану вартість 7 188 грн; з 1 червня 2019 року по 30 червня 2019 року (включно) - 6 299 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з податком на додану вартість - 7   558 грн 80 коп.. 
Сторони даною додатковою угодою змінили строк дії Договору в частині постачання природного газу - до 30 вересня 2019 року.
Додатковою угодою №10 від 30 травня 2019 року сторони визначили обсяг газу, що буде надаватися Відповідачу в травні 2019 року в кількості 58,0 тис. куб.м.
27 червня 2019 року сторони уклали Додаткову угоду № 11, відповідно до якої підпункт 4.2.2 виклали у такій редакції: з 1 червня 2019 року по 30 червня 2019 року (включно) – 5553 грн 89 коп., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, Усього разом з податком на додану вартість – 6664 грн 67 коп.. 
Додатковою угодою №12 від 27 червня 2019 року сторони визначили замовлений Відповідачем на червень 2019 року обсяг газу у кількості - 43,0 тис. куб. м.
Згідно з додатковою угодою №13 від 22 липня 2019 року сторони доповнили пункт 4.2 підпунктом 4.2.3 наступного змісту з 1 липня 2019 року по 31 липня 2019 року (включно) – 5062 грн 86 коп. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ – 5886 грн 81 коп.
Пункт 4.4 доповнено підпунктом 4.4.3 - з 1 липня 2019 року по 31 липня 2019 року (включно) – 5062 грн 86 коп. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ – 6075 грн 44 коп. за 1000 куб. м.
Додатковою угодою №14 від 31 липня 2019 року сторони визначили замовлений Відповідачем на липень 2019 року обсяг газу у кількості - 53,1 тис. куб. м.
Згідно з Додатковою угодою №15 від 27 серпня 2019 року сторони доповнили пункт 4.2 підпунктом 4.2.4 наступного змісту з 1 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року (включно) – 4653 грн 54 коп. крім того ПДВ - 20%.
Пункт 4.4 доповнено п. 4.4.4 - з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року (включно) – 4810 грн 73 коп. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%.
Додатковою угодою №16 від 30 серпня 2019 року сторони визначили замовлений Відповідачем на серпень 2019 року обсяг газу у кількості - 28,0 тис. куб. м.
Відповідно до Додаткової угоди №17 від 12 вересня 2019 року сторони доповнили пункт 4.2 Договору підпунктом 4.2.5 - з 1 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року (включно) – 4493 грн 63 коп. крім того ПДВ - 20%., а також доповнено пункт 4.4 Договору підпунктом 4.4.5 - з 01вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року (включно) – 4650 грн 82 коп. крім того ПДВ - 20%.
Додатковою угодою №18 від 30 вересня 2019 року сторони визначили замовлений Відповідачем на вересень 2019 року обсяг газу у кількості - 47,0 тис. куб. м.
На виконання умов Договору та Додаткових угод, Позивач поставив Відповідачу природний газ згідно актів приймання - передачі природного газу, а саме: від 31 жовтня 2018 року (за жовтень 2018 року) на суму 681407 грн 70 коп.; від 30 листопада 2018 року (за листопад 2018 року) на суму 764999 грн 81 коп; від 31 грудня 2018 року (за грудень 2018 року) на суму 1275777 грн 86 коп.; від 31 січня 2019 року (за січень 2019 року) на суму 1241619 грн 74 коп.; від 28 лютого 2019 року (за лютий 2019 року) на суму 1127270 грн             46 коп.; від 31 березня 2019 року (за березень 2019 року, обсяг газу 131,962 тис.куб.м.) на суму 987420 грн 44 коп.; від 30 квітня 2019 року (за квітень 2019 року) на суму 715577 грн 15 коп.; від 31 травня 2019 року (за травень 2019 року) на суму 439624 грн 90 коп.; від 30 червня 2019 року (за червень 2019 року) на суму 304491 грн 94 коп.; від 31 липня 2019 року (за липень 2019 року) на суму 318943 грн 85 коп.; від 31 серпня 2019 року (за серпень 2019 року) на суму 162491 грн 24 коп.; від 30 вересня 2019 року (за вересень 2019 року) на суму 249750 грн 37 коп. (а.с. 63-76).
Апеляційний господарський суд констатує, що акти приймання-передачі підписані представниками сторін без зауважень, а також скріплені відтисками їх печаток.
Згідно з наявною в матеріалах справи випискою по операціях Відповідача за період з 1 січня 2018 року по 30 листопада 2020 року Відповідач у повному обсязі розрахувався із Позивачем за поставлений природний газ за Договором в сумі 8269375 грн 46 коп.. При цьому, сплата частини коштів відбулась шляхом розподілу коштів за теплову енергію на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 року №217 (а.с. 78-80).
Позивач звертався до Відповідача з актом-претензією № 26-1406-19 від 17 травня 2019 року, в якому вказував на необхідність відшкодування збитків (а.с. 83-84). 
У відповідь на вказаний акт-претензію Відповідач листом № 718 від 3 червня 2019 року повідомив, що вважає її такою, яка не підлягає задоволенню (а.с. 89-90).
Окрім того, в листі № 26/10-3550-19 від 18 листопада 2019 року, який надісланий Відповідачу, Позивач провів перерахунок по акту-претензії та просив відшкодувати збитки в сумі 3852 грн 25 коп.            (а.с. 91-92).
Водночас, Відповідач, на підтвердження важкого фінансового стану, а також обґрунтовуючи необхідність зменшення пені, подав в матеріали справи: довідку про фінансовий стан Відповідача станом на 1 січня 2021 року від 15 січня 2021 року; рівень розрахунків за газ перед Позивачем відповідно до Постанови КМУ №867; розшифрування доходів та витрат за листопад 2020 року; інформацію щодо фонду оплати праці працівників станом на 1 січня 2021 року від 15 січня 2021 року; розрахунок прогнозованих надходжень та витрат на І квартал 2021 року.
Враховуючи невиконання Відповідачем умов Договору щодо  своєчасного виконання грошових зобов`язань, Позивач звернувся до суду з позовом про  стягнення пені в розмірі 178683 грн 14 коп,  інфляційних втрат в розмірі 9322  грн 43 коп. та три відсотки річних в розмірі 15370 грн 26 коп. та збитків в розмірі 3852 грн 25 коп.. 

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із відповідальністю за порушення строків оплати за переданий природний газ, регулювання яких здійснюється Законом України    Про засади функціонування ринку природного газу,   Господарським кодексом України,    Цивільним кодексом    України.
Як установлено частиною 1 статті 12 Закону України    «Про засади функціонування ринку природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачені договором.
Частиною 1    статті 265 Господарського кодексу України    передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною 6 статті 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення    Цивільного кодексу України    про договір купівлі-продажу.
Статтею 655 Цивільного кодексу України    врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
В силу дії  частин 1, 2    статті 692 Цивільного кодексу України,   покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
За приписами пункту 2 частини 2 статті 19 Закону України    «Про засади функціонування ринку природного газу»  Відповідач зобов`язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.
У силу вимог частини 1    статті 530 Цивільного кодексу України,    якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частинами 1, 2  статті 193 Господарського кодексу України    встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення    загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення    Цивільного кодексу України    з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 536 Цивільного кодексу України    унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до   статті 525 Цивільного кодексу України, частини 6       статті 193 Господарського кодексу України    одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з    статтею    610 Цивільного кодексу України    порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У силу дії частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України,    боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За частиною 1    статті 230 Господарського кодексу України    штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до частини 4    статті 231 Господарського кодексу України    у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Пунктом 3 частини 1    статті 611 Цивільного кодексу України    передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За  статтею 625 Цивільного кодексу України,    боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З поданої Відповідачем апеляційної скарги, вбачається що всі її заперечення зводяться до відхилення та скасування рішення місцевого господарського суду в частині стягнення   зменшення пені на 50 % та відмови у стягненні пені в суму 89341 грн 57 коп., з приводу чого колегія судді зауважує наступне.
Частиною 1   статті 25 ГПК України, передбачено, що апеляційні господарські суди   переглядають в апеляційному порядку судові рішення місцевих  господарських судів, які знаходяться у межах відповідного апеляційного округу (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного господарського суду).
Колегія суддів констатує, що статтею 269 ГПК України визначено, що: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З урахуванням меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, визначених статтею 269 ГПК України, апеляційний господарський суд здійснює перегляд справи за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у даній справі є рішення місцевого господарського суду в частині відмови в стягненні пені в розмірі 89341 грн 57 коп.
Що стосується позовних вимог Позивача про стягнення з Відповідача   178683 грн 14 коп. пені, то колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 193 Господарського кодексу України    встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до частини 1    статті 546 Цивільного кодексу України    та    статті 230 Господарського кодексу України    виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.
У відповідності до    статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен  передати   кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В силу дії частини 1    статті 550 Цивільного кодексу України,     право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що    штрафними санкціями у    цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка,    штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської    діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно із частиною    4    статті    231 Господарського кодексу України    розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Частиною 6    статті 232 Господарського кодексу України    обумовлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Розділом 8 Договору сторонами погоджено відповідальність сторін.
У пункті 8.2 Договору (в редакції, яка діяла до 1 грудня 2018 року) та пункті 7.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 23 листопада 2018 року, яка діяла з 1 грудня 2018 року) сторони передбачили, що у разі прострочення Відповідачем оплати згідно пункту 6.1 Договору Відповідач зобов`язався сплатити Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
У пункті 10.3 Договору, сторони передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.
Позивач заявив до стягнення пеню в загальному розмірі 178683 грн 14 коп., з яких: 
·          13338 грн 39 коп. за період з 27 листопада 2018 року по 3 січня 2019 року нарахована на суму боргу за газ, отриманий у жовтні 2018 року;
·           30020 грн 91 коп. за період з 27 грудня 2018 року по 20 лютого 2019 року на суму боргу за газ, отриманий у листопаді 2018 року;
·           36642 грн 13 коп. за період з 26 січня 2019 року по 3 березня 2019 року на заборгованість за газ, отриманий у грудні 2018 року;
·           8305 грн 12 коп. за період з 26 лютого 2019 року по 5 березня 2019 року на заборгованість за газ, отриманий у січні 2019 року;
·           13012 грн 11 коп. за період з 26 квітня 2019 року по 24 червня 2019 року на заборгованість за газ, отриманий у березні 2019 року;
·           19212 грн 76 коп. за період з 28 травня 2019 року по 24 червня 2019 року на заборгованість за газ, отриманий у квітні 2019 року;
·           22069 грн 75 коп. за період з 26 червня 2019 року по 15 вересня 2019 року на заборгованість за газ, отриманий у травні 2019 року;
·           14824 грн 28 коп. за період з 26 липня 2019 року  по 19 вересня 2019 року на заборгованість за газ, отриманий у червні 2019 року;
·           6710 грн 93 коп. за період з 28 серпня 2019 року по 19 вересня 2019 року на заборгованість за газ, отриманий у липні 2019 року;
·           6039 грн 08 коп. за період з 26 вересня 2019 року по 24 листопада 2019 року на заборгованість за газ, отриманий у серпні 2019 року;
·           8507 грн 68 коп. за період з 26 жовтня 2019 року по 17 грудня 2019 року на заборгованість за газ, отриманий у вересні 2019 року.
Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми пені, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що остання нарахована по кожному акту приймання-передачі природного газу в межах строку, визначеного приписами частини 6 статті 232 ГК України, а також з урахуванням проведених Відповідачем оплат за природний газ, а відтак наданий Позивачем розрахунок пені перевірено судом та визнається арифметично вірним (а.с. 15-22).
Водночас, Відповідач подав клопотання про зменшення розміру пені на 90 %, в якому зауважив,  що остаточний    розрахунок    за поставлений природний газ в межах дії Договору проведено Відповідачем у повному обсязі, однак з незначним простроченням. Порушення зобов`язання з оплати спожитого природного газу сталося в результаті низької фінансової спроможності корисувачів. 
Зазначена стаття кореспондується з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, згідно якої, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. 
Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, колегія суду об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступень виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. 
Крім того, процесуальна норма щодо зменшення розміру пені може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом. 
Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить саме на розсуд суду.
Приймаючи рішення про зменшення розміру пені колегія суддів  враховує наступні обставини: отриманий природний газ Відповідачем оплачено в повному обсязі та строк прострочення оплати останнього є незначним; ступінь виконання зобов`язання Відповідачем та поведінка винної сторони; Відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за Договором, оскільки    прострочення зумовлене несвоєчасним надходженням на рахунок коштів від споживачів; предметом розгляду спору є стягнення пені,  що, в свою чергу, не є основним доходом Позивача і не може впливати на його господарську діяльність; розмір заявленої до стягнення пені є явно неадекватним спірним правовідносинам, враховуючи погашення станом на момент розгляду спору заборгованості Відповідачем за Договором в повному обсязі ще в січні 2019 року; Позивач застосував до Відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3 % річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів; відсутність понесення Позивачем збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням Відповідачем зобов`язання за Договором; підприємство Відповідача не є прибутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками; пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.
Крім того, апеляційним господарським судом враховується саме правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання;    при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може    бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року                №7-рп/2013.
Таким чином, однією    із функцій неустойки є компенсаторна функція (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 303/2408/16-ц). 
Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18).
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 2019 року в справі № 920/1013/18 суд вказав, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. 
Колегія суду приймає до уваги, що відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Відповідач є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, тому господарська діяльність відповідача є суспільно необхідною та відіграє особливу соціальну роль. 
Джерелом для оплати за отриманий природний газ є кошти, отримані Відповідачем в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку бюджетних установ, населення та госпрозрахункових підприємств. Вказана заборгованість споживачів, за умови невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені (погоджені) органами державної влади та місцевого самоврядування, зумовлена відсутністю сучасних дотаційних напрямів у покритті збитків підприємства та є об`єктивними обставинами, що і викликають недостатність у відповідача коштів для погашення заборгованості одночасно і в повному обсязі.
Згідно з довідкою Відповідача № 59 від 15 січня 2021 року станом на 1 січня 2021 року заборгованість за використаний природний газ становить 137976  тис.грн, заборгованість споживачів перед Відповідачем за відпущену теплову енергію складає 39327 тис.грн, заборгованість державного бюджету перед Відповідачем по різниці в тарифах складає 139561,9 тис.грн. Фінансовий результат по показниках господарської діяльності станом на 1 січня 2021  року - збиток в сумі 1750,0 тис.грн.
З огляду на вказані докази та в сукупності з тим, що судом встановлено виконання основного зобов`язання, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені до 50 % та стягнути її в сумі 89341 грн 57 коп..
При цьому апеляційний господарський  суд  наголошує, що судом в першу чергу взято до уваги до уваги саме факт виконання основного зобов`язання, а не лише скрутний фінансовий стан відповідача, а також враховується факт наявності і інших стягнень з Відповідача на користь Позивача, що  задоволені судом в даній справі (інфляційні, річні, 50% пені, та збитки).
На переконання колегії суду таке зменшення, з огляду на вказане вище, є розумним та справедливим, і не перетворює в даній конкретній справі таке стягнення на користь Позивача (в розмірі 50%) на каральну санкцію (з огляду на повне виконання основного зобов`язання і незначні терміни затримки оплат).
З огляду на викладене вище, в задоволенні позову в частині стягнення з Відповідача пені в сумі          89341 грн 57 коп. Північно-західний апеляційний господарський суд відмовляє. 
Дане рішення було прийнято місцевим господарським судом, а відтак  апеляційний господарський суд залишає судове рішення без змін в цій частині.

Що ж стосується стягнення інфляційних втрат в сумі 9322 грн 43 коп.  та 15370 грн 26 коп.  трьох відсотків річних, та збитків у розмірі 3852 грн 25 коп., то апеляційний господарський суд ще раз наголошує, що за апеляційною  скаргою Позивача рішення в цих частинах не оскаржено.   

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Позивача стосовно необгрунтованого зменшення пені, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. 
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Позивача згідно    статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 270, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд      
                     
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05 березня 2021 року в справі №924/1438/20 - залишити без задоволення.
2.   Рішення Господарського суду Хмельницької області від 05 березня 2021 року в справі №924/1438/20       - залишити без змін.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                      
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.
5.Справу №924/1438/20 повернути     Господарському суду Хмельницької    області.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.