Номер провадження: 22-ц/813/2026/21 
Номер справи місцевого суду: 523/12505/20
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Дришлюк А. І.
                                                        Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2021 року                                                                м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року в цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про примусове проникнення до приміщення будинку боржника ОСОБА_1 , стягувач – ОСОБА_2 , –

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи. В поданні просив розглянути питання щодо постановлення вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла: домоволодіння, загальною площею 152,5 кв.м., житловою площею 85,4 кв.м., площа земельної ділянки 595 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 для огляду його з середини та можливості демонстрації потенційним покупцям, які зареєструвалися у системі торгів арештованим майном СЕТАМ.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про примусове проникнення до приміщення будинку боржника ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2 .
10 вересня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович подав до Суворовського районного суду м. Одеси апеляційну скаргу на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20.08.2020 року по справі №523/12505/20. Апелянт вважає, що вказана ухвала суду є необґрунтованою та такою, що винесена із порушенням норм матеріального та процесуального права і має бути скасована з підстав наведених у скарзі. Апелянт вказує на той факт, що потрапити до будинку для огляду його з середини та можливої демонстрації потенційним покупцям, які зареєструвалися у системі торгів арештованим майном СЕТАМ - неможливо так як боржник не надає доступу виконавцю до домоволодіння, незважаючи на неодноразові попередження та вимоги. Також апелянт посилається на той факт, що боржнику було повідомлено про те, що приватним виконавцем заплановано проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 62266160, а саме складання постанови про опис та арешт майна у зв`язку з чим боржника було повідомлено та зобов`язано надати безперешкодний доступ приватному виконавцю та супроводжуючим особам до домоволодіння. Така вимога була отримана, однак як вказав апелянт, ні боржник, ні його представник на прийом приватного виконавця 31.07.2020 не з`явились. В скарзі апелянт вказує, що боржник ОСОБА_1 був ознайомлений з постановою про відкриття виконавчого провадження та не надав в добровільному порядку можливості приватному виконавцю потрапити до домоволодіння. Апелянт вважає, що судом були порушені норми процесуального права, зокрема, те, що суд першої інстанції не повідомив приватного виконавця про день і час розгляду подання про примусове проникнення до житла та розглянув зазначене подання без участі приватного виконавця, що в свою чергу, на думку апелянта призвело до неможливості останнього надати суду для ознайомлення оригінал виконавчого провадження, а також можливості висловити суду свої доводи та міркування з вказаного питання.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.
05 жовтня 2020 року та 12 лютого 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу приватного виконавця, в яких представник боржника, ОСОБА_1 – адвокат Бельченко Ю.А. зазначив, що 04 серпня 2020 року у будинок ОСОБА_1 намагалися увійти наступні особи: приватний виконавець Одеського округу Колечко Дмитро Миколайович, ОСОБА_2 , представник ОСОБА_2 – адвокат Мойса Є.В., а також група інших невідомих боржникові осіб. Представник боржника зазначає, що жодних правовстановлюючих документів або рішення суду щодо примусового проникнення на територію домоволодіння боржника, виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з даного домоволодіння, припинення права власності на дане володіння, виконавчого листа або інших документів, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 – не надали та не пред`явили. Також представник боржника вказав, що на дії приватного виконавця, ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 була подана заява у Суворовський відділ поліції в м. Одесі про вчинення ними кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Окрім того, представник боржника зазначив, що на даний час у Суворовському районному суді м. Одеси (суддя Аліна С.С., справа № 523/98529/20) розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги, а тому проведення будь-яких виконавчих дій у даному виконавчому проваджені порушує процесуальне право ОСОБА_1 . На підставі викладеного представник боржника просив відмовити в апеляційній скарзі приватного виконавця, ОСОБА_4 , в повному обсязі. 
Учасники справи про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що до подання не надано доказів наявності у боржника права власності на час розгляду подання на житло, на яке заявлено примусове проникнення, а надана приватним виконавцем Інформація з державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.06.2020 року не відповідає положення ч.ч. 2-4, ст. 95 ЦПК України.
Апеляційний суд, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції та скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, вважає за потрібне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 152,5 кв.м., житловою площею 85,4 кв.м., що складається в цілому з одного житлового будинку літ. «К», та господарчих споруд: гаражу – «З», літньої кухні – «Й», сараю – «Л», огорожі № 1-3, мостіння – І, що розташоване на земельній ділянці площею 595 кв.м. (земельні ділянка фактичного користування), належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 10, 40-43).
Як вбачається з копії іпотечного договору від 14 травня 2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 152,5 кв.м., житловою площею 85,4 кв.м., що складається в цілому з одного житлового будинку літ. «К», та господарчих споруд: гаражу – «З», літньої кухні – «Й», сараю – «Л», огорожі № 1-3, мостіння – І, що розташоване на земельній ділянці площею 595 кв.м. (земельні ділянка фактичного користування), що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою одеською державною нотаріальною конторою, 14.05.2007 року за реєстровим р.2-1356 (Витяг про реєстрацію в державному реєстрі правочинів № 3972111 від 14.05.2007 року, реєстратор Шоста одеська державна нотаріальна контора, реєстраційний № 2083655) (а.с.23-31).
Таким чином, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують право власності боржника на житло, на яке заявлено примусове проникнення. 
Також апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з огляду на таке.
Як вбачається з ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року, суд першої інстанції постановив дану ухвалу без участі приватного виконавця (а.с. 117-119).
Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.
Приватний виконавець в апеляційній скарзі вказує, що в порушення вимог ст. 439 ЦПК України суд першої інстанції не повідомив приватного виконавця про день і час розгляду подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи та розглянув зазначене подання без участі приватного виконавця, що в свою чергу призвело до неможливості надати останньому до суду для ознайомлення оригінал виконавчого провадження, а також позбавило приватного виконавця можливості висловити суду свої доводи та міркування з вказаного питання (а.с. 125).
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу про прийняття справи за поданням приватного виконавця та призначення судового засідання було відправлено на електронну пошту приватного виконавця, що не дає підстав вважати, що приватного виконавця належним чином було повідомлено про час та місце засідання суду (а.с. 114-115).
Відповідно до п. 3, ч. 3, ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Апеляційним судом також було встановлено, що 12 серпня 2020 року приватним виконавцем Колечком Д.М. було видано Постанову про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 . 
Відповідно до Акту від 18 вересня 2020 року, виданого приватним виконавцем Колечком Д.М., було проведено реалізацію предмета іпотеки, а саме домоволодіння, загальною площею 152,5 кв.м., житловою площею 85,4 кв.м., що складається в цілому з одного житлового будинку літ. «К», та господарчих споруд: гаражу – «З», літньої кухні – «Й», сараю – «Л», огорожі № 1-3, мостіння – І, що розташоване на земельній ділянці площею 595 кв.м. (земельні ділянка фактичного користування), за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності боржнику – громадянину України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ).
Як вбачається з Постанови від 18 вересня 2020 року, виданої приватним виконавцем Колечком Д.М., 16.09.2020 року на адресу приватного виконавця надійшла заява представника стягувача-іпотекодержателя ОСОБА_2 з повідомленням про те, що іпотекодержатель-стягувач ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про іпотеку» після перших електронних торгів, які не відбулися, виявляє бажання придбати предмет іпотеки, а саме домоволодіння, загальною площею 152,5 кв.м., житловою площею 85,4 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 595 кв.м., реєстраційний номер лоту 438755 за стартовою ціною 2 627 749, 00 грн. (два мільйони шістсот двадцять сім тисяч сімсот сорок дев`ять гривень нуль копійок), шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, на підставі цього з вищезазначеного реалізованого майна було знято арешт. 
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що оскільки нерухоме майно, стосовно якого приватний виконавець звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до приміщення будинку боржника, на даний час реалізовано, то подання приватного виконавця, а також апеляційна скарга в цій частині не підлягають задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги в частині задоволення подання про примусове проникнення до приміщення будинку боржника, апеляційний суд вважає за потрібне також зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. перебуває виконавчий лист по справі № 1527/2-354/11, виданий Суворовським районним судом м. Одеси від 08.04.2020 року.
Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження № 62266160, було відкрито відносно боржника ОСОБА_1 та підтверджується копією Постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2020 року (а.с. 33-34).
Постановою про арешт майна та коштів боржника від 04.06.2020 року приватним виконавцем Колечко Д.М. було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві приватної власності боржнику, ОСОБА_1 , а також накласти арешт на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів у межах суми звернення стягнення за виконавчим документом, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, мінімальних витрат виконавчого провадження, штрафів, що знаходяться на всіх рахунках боржника ОСОБА_1 (а.с. 36-38).
Як вбачається з матеріалів справи, 21 липня 2020 року приватним виконавцем, ОСОБА_4 , було складено акт, згідно з яким останній вимагав з`явитися до приватного виконавця 31 липня 2020 року, а також повідомив, що ним заплановано проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП № 62266160, а саме складання постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, у зв`язку з чим вимагав надати безперешкодний доступ до садового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 за наявності підтверджуючих документів (а.с. 80-81).
Як вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2020 року на адресу боржника надійшла повторна вимога приватного виконавця, якою боржника було зобов`язано з`явитися особисто або направити уповноваженого представника з довіреністю на прийом до приватного виконавця 06 серпня 2020 року (а.с. 86-88).
Як вбачається з матеріалів справи, а саме акту приватного виконавця від 04 серпня 2020 року, приватний виконавець прибув до домоволодіння боржника, однак йому не вдалося потрапити до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,  для його огляду в середині та можливості демонстрації потенційним покупцям, які зареєструвалися у системі електронних торгів арештованим майном СЕТАМ, так як боржник не надає доступу приватному виконавцю до домоволодіння, незважаючи на неодноразові попередження та вимоги (а.с. 90).
Як вбачається з матеріалів справи, того ж дня Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП № 62266160, приватним виконавцем описано та накладено арешт на домоволодіння загальною площею 152,5 кв.м., житловою площею 85,4 кв.м., що складається в цілому з одного житлового будинку літ. «К», та господарчих споруд: гаражу – «З», літньої кухні – «Й», сараю – «Л», огорожі № 1-3, мостіння – І, що розташоване на земельній ділянці площею 595 кв.м. (земельна ділянка фактичного користування), за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності боржнику – громадянину України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) (а.с. 91-94).
Згідно з ч. 3, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про припинення виконавчого провадження, повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Згідно ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Визначальним при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення (земельної ділянки) боржника.
Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.
Відповідно до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що приватним виконавцем було належним чином повідомлено боржника про відкриття виконавчого провадження. Такими доказами могли б слугувати, наприклад, наявність квитанції, підтвердження вручення під підпис, одержання відправником інформації про вручення листа у вигляді СМС-повідомлення чи у вигляді рекомендованого повідомлення про вручення рекомендованого листа.
Приватний виконавець в апеляційній скарзі вказує, що боржникові було надіслано дві вимоги приватного виконавця від 21 липня 2020 року та від 03 серпня 2020 року, повторно, про що свідчать листи представника боржника від 30 липня 2020 року, від 04 серпня 2020 року, а також лист від самого боржника від 11 серпня 2020 року. Таким чином, зазначає приватний виконавець, вищевказане підтверджує факт належного ознайомлення боржника з постановою про відкриття виконавчого провадження та з іншими матеріалами виконавчого провадження (а.с. 123-124).
Однак, апеляційний суд не може погодитися з висловленою позицією приватного виконавця, оскільки факт надходження відповіді на вимогу приватного виконавця не свідчить про те, що боржником було отримано саме постанову про відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, оскільки ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року була постановлена з порушенням норм процесуального права, враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а також те, що нерухоме майно, стосовно якого приватний виконавець звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до приміщення будинку боржника, на даний час реалізовано, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання приватного виконавця.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
       
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича – задовольнити частково.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року – скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про примусове проникнення до приміщення будинку боржника ОСОБА_1 , стягувач – ОСОБА_2 – відмовити. 

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

23.04.2021 року                                                                 м. Одеса