Справа № 141/577/14-ц
Провадження № 22-ц/801/687/2021
Категорія: 19
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року	Справа № 141/577/14-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – Копаничук С.Г.,
Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 14 січня 2021 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді Климчука С.В., повний текст виготовлено 25 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором та відшкодування моральної шкоди -, 

Встановив:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором та відшкодування моральної шкоди. Зазначив, що у його власності перебуває земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 0,10 га у садовому товаристві «Кооператор» с. Дерев`янки Василькіського району Київської області . 07 червня 2011 року він уклав з ФОП ОСОБА_2 договір на будівництво житлового будинку з додатком до нього, відповідно до яких відповідач, як виконавець, зобов`язувався побудувати будинок у строк до жовтня 2011 року, за проектом з каталогу «Чижик г-104»,а він, як замовник, зобов`язувався вчасно вносити передплату та оплатити вартість всіх будівельних матеріалів та робіт при готовності будівництва 65%. Повна вартість будівництва за вказаним договором складає 147 000 гривень, при цьому передплата для початку робіт складала 43 000 грн., яку він вніс 07.06.2011 року. На виконання договору він сплатив кошти протягом указаного строку, які на момент закінчення договору – 04 жовтня 2021 року, склали 141 580 грн, що становить 96 % всієї суми договору, що підтверджується розписками. Також, по закінченню договору, в період з 02 вересня 2011 р. по 23 вересня 2013 року, він перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 29 655 грн, що загалом склало 170 235 грн.         Зазначив, що відповідач умови договору належним чином не виконував, будівництво здійснив не в повному об`ємі і з порушеннями будівельних норм і проекту, а в подальшому відмовився від продовження робіт 09 грудня 2013 року він направив претензію про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування збитків, однак остання повернулася без вручення. Визначена на його замовлення ТОВ-ом «Контакт-Сервіс» вартість виконаних робіт на об`єкті склала 78 422,80 грн., а тому борг відповідача складає 91 812 грн. Посилаючись на вказане і ст.ст.611,612,615,625,653 ЦК України просив стягнути з відповідача на його користь збитки у вигляді суму боргу - 91 812 грн, неустойку з листопада 2011 року у розмірі 3% річних від суми боргу - 6 123,54 грн., втрачену вигоду (13%річних на підставі договору банківського вкладу «Ощадний» №895/06-023-201 від 17.02.2009 року)-26518,2 грн.,індекс інфляції – 4 342,79 грн., а всього – 128 796,54 грн. Також, посилаючись на заподіяння йому вказаними обставинами моральної шкоди, просив відшкодувати її у розмірі 5000 грн. 
       Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 14 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
        В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі .Зазначив, що суд не прийняв до уваги те, що у встановлений договором строк позивач надав ОСОБА_2 – 141 580 грн., 96 % всієї суми по договору, що підтверджується розписками та платіжними документами. Крім того, в період з 02 вересня 2011 року по 23 вересня 2013 року позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 45 235 грн згідно платіжних доручень, а всього на виконання умов договору, він сплатив виконавцю ОСОБА_2 170 235 грн. Однак, відповідач розпочавши будівництво будинку, порушив умови договору щодо строків і якості будівництва, чим поставив під сумнів можливість завершення будівництва взагалі. 
У відзиві відповідач вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи скарги безпідставними. 
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останню слід залишити без задоволення.
Відповідно до норм ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.
Судом встановлено, що 07 червня 2011 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір №1 про будівництво житлового будинку за подібним проектом «Чижик г-104». на земельній ділянці № НОМЕР_1 , розміром 0,10 га для ведення садівництва, що розташована в садовому товаристві «Кооператор» с. Дерев`янки Васильківського району Київської області. Строк виконання договору - до жовтня 2011 року.
Відповідно до п. 8.6 договору повна вартість будівництва за договором складає 147 000 грн. При цьому, п. 2.7 договору передбачає здійснення розрахунку у доларах США.
На виконання умов договору позивач 07.06.2011 р. передав відповідачу відповідно п. 2.1 договору передплату для будівництва у сумі 43 000 грн., які відповідач отримав, що підтверджується додатком до договору №1 від 07.06.2011 р. ; 07.07.2011 р. – 37 000 грн., а 22.08.2011 р. - 45 000 грн., що підтверджується розписками, а всього готівковими коштами 125 000 грн.
Крім того, в період з 02.09.2011 року до вересня 2013 року ОСОБА_1 згідно платіжних доручень перерахував ОСОБА_2 45 235 грн., а загалом передав відповідачу 170 235 грн., із яких станом на 01.11.2011 року - 141 580 грн. 
Відповідач ОСОБА_2 заперечив загальну суму перерахованих позивачем коштів, вказавши, що сума переданих коштів за період з 07.06.2011 р. по 23.09.2013р. становить 165 775 грн., однак твердження спростовуються вказаними доказами, що є в матеріалах справи.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини по виконанню договору будівельного підряду на будівництво житлового будинку, а тому саме на позивача покладений обов`язок доказування факту неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним договором та порушення останнім проекту будівництва, будівельних норм, строку та якості виконання будівельних робіт. Оскільки позивачем не надано висновки будівельної експертизи, що підтверджували б вартість виконаних будівельних робіт та витрачених матеріалів на будівництво житлового будинку, а також неналежну його якість, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 належними та достатніми доказами.
Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст. 89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд належним чином не оцінив докази і не врахував те, що договір №1 з додатком до договору№1 від 07.06.2011 року містить чіткі вказівки щодо настання юридичних фактів з якими пов`язувався початок робіт з будівництва, в зв`язку з чим у ОСОБА_2 виникли зобов`язання по даній угоді, а також кошторис виконаних будівельних робіт за червень 2011 – жовтень 2013 ТОВ «Контакт-Сервіс» м. Черкаси, що підтверджує вартість виконаних робіт в сумі 78422,8 грн., не заслуговують на увагу. 
Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання договору будівельного підряду на будівництво житлового будинку, що регулюються положеннями укладеного договору, ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів». 
Як вбачається з тексту договору від 07.06.2011 року ( а.с.14-18), предметом договору є виконання будівництва одноповерхового будинку з неексплуатаційним дахом без підвалу в садовому товаристві «Кооператор» с. Дерев`янки Васильківського району Київської області, проект якого сторони затвердили за подібним проектом «Чижик Г104», розміром 8.8 х 9,1 м., замовником якого є ОСОБА_1 , а виконавцем – ФОП ОСОБА_2 . Конструктивні особливості і перелік робіт, матеріалів і обладнання місить додаток до договору №1 від 07.06.2011 року .
Відповідно до умов договору в обов`язки замовника входило : внесення передплати у розмірі 43 000 грн.(п.2.1.) ;проведення розрахунку у повному обсязі при готовності 65% виконаних робіт і у доларах США;(п.2.5,2.7);внесення вчасно передплати (п.4.2.1)внесення вчасно змін, щодо перепланування простінків замовлення додаткової роботи, техніки, меблів, дорожчого обладнання (п.4.2.2.,4.2.3,внесення доплати за додаткове, вказане у п.4.2.2 (п.4.2.4)
В обов`язки виконавця(підрядника) входило : побудова будинку із матеріалів за домовленістю та до етапу, який обговорений та нижчевказаний (п.4.1), вчасна доставка матеріалів відповідно до виконаних робіт та будівельно -монтажні роботи, які розпочинаються у день внесення передплати і виконуються у повному обсязі(п.п.2.2,2.3,2.4)
При цьому замовник мав право змінювати планування простінків; змінювати вартість та комплектацію будівництва(при перевищенні ліміту – доплатити різницю по вартості )(п.п.3.1.1,3.2.1,3.1.3),а виконавець – не виконувати роботу та доставку, якщо вона не відповідає відповідним нормам та стандартам(п.3.2.1), якщо вона не відповідає домовленості (п.3.2.2),якщо замовник не вніс передплату (п.3.2.3),якщо замовник не вносить розрахунок при етапі 65% готовності роботи (п.3.2.5)
Згідно п.6.1 договору за невиконання зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства. Звільнення від відповідальності внаслідок форс-мажору передбачено розділом 7 договору – сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання умов договору, якщо воно обумовлене причинами, що заходяться поза сферою контролю сторони, яка не виконала зобов`язання, але не обмежуються ними. Період звільнення починається з моменту оповіщення стороною про вказані обставини.
Договір вважається припиненим з моменту виконання вказаних умов договору Повна вартість робіт за договором складає 147 000 грн. 
Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядчик) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.
Ч.1 ст. 877 ЦК України визначає, що підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.  Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. 
Згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Разом із тим, згідно ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Таким чином, хоч і цивільне законодавство у зобов`язальних правовідносинах і передбачає презумпцію вини порушника, проте позивач повинен довести факт порушення відповідачем умов договору, а уже тягар відсутності своєї вини у порушенні доводить відповідач.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ст.80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів вважає, що договір №1 і додаток до нього вказують на початок робіт, яким є день сплати замовником попередньої оплати в сумі 43 000 грн., що відбулось 07.06.2011 року та кінцевий термін їх виконання – жовтень 2011 року, які, зважаючи на подальші перерахунки позивачем коштів у 2012-2013 роках виконавцю, вказують на недотримання строку закінчення робіт за договором. 
Однак, зазначені позивачем докази достовірно не свідчать про наявність факту прострочення боржника і порушення ним умов договору .
Позивач має право пред`являти претензії до підрядника (боржника) за невиконання чи неналежне виконання договору у випадку, якщо ним, як замовником, дотримано всі умови договору чи, у випадку, якщо ці умови не узгоджувались, вимоги закону щодо таких обов`язків. 
З матеріалів справи і наданих доказів не вбачається виконання позивачем відповідно до ч.1 ст.875 ЦК свого обов`язку, як замовника, щодо передачі виконавцю затвердженої проектно-кошторисної документації перед початком будівельних робіт, зокрема, проекту (що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимог, які ставляться до робіт ) та кошторису (що визначає ціну робіт),а також доказів щодо порушення відповідачем вказаної документації .Зазначене має значення, зважаючи на те, що умови договору між ними в процесі його виконання передбачали можливості і права замовника вносити зміни у перепланування простінків; у вартість та комплектацію будівництва, щодо замовлення додаткової роботи, техніки, меблів, дорожчого обладнання(п.4.2.2.,4.2.3),внесення доплати за додаткове, вказане у п.4.2.2 (п.4.2.4),проте конкретних етапів, вартості матеріалів, узгоджених цін на них, не передбачали. 
       Вказане підтверджується фактами оплати замовником коштів виконавцю, що перевищує узгоджену сторонами суму в 147 000 грн. на 28 195,4 грн. і поза обумовленими договором строками - в 2012 - 2013 роках. При цьому, позивач вимог щодо його розірвання з підстав порушення виконавцем з 2011 року строків будівництва, невідповідності вартості будівельних робіт, неналежної їх якості, з обумовленого часу закінчення робіт в жовтні 2011 року до травня 2014 року, не заявляв. Вказане свідчить про те, що сторони фактично змінювали, як строки будівництва, так і обумовлені договором витрати на нього.
Щодо наданого позивачем в якості доказу локального кошторису ТОВ «Контакт-Сервіс» м. Черкаси щодо фактичної вартості будівництва - 78 422,80 грн, то останній не може являтись належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом такої вартості і порушень відповідачем умов, оскільки не являвся складовою частиною проектно-кошторисної документації до договору, не надавався замовником виконавцю перед виконанням ним робіт по договору з обов`язком його дотримання, не є висновком судової будівельно- технічної експертизи, а був виготовлений в якості доказів на підтвердження своїх вимог на замовлення позивача у 2014 році спеціалістом, який не попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. З врахуванням викладеного указана вартість не може братися позивачем для розрахунку розміру неустойки у розмірі 3 % річних від боргу( 6 123 грн. 54 коп.), втраченої вигоди (13 % річних на підставі договору № 895/06-023-201 банківського вкладу ( вклад «Ощадний)) у розмірі 26 518,20 грн, та суми боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 4 342, 79 грн.
Акт приймання виконаних будівельних робіт №1, складений позивачем в односторонньому порядку без участі відповідача та уповноважених осіб, без зазначення відмови відповідача від його підписання, також не є достатнім доказом порушень. 
Як вбачається п.4.1 договору передбачав побудову виконавцем будинку із матеріалів за домовленістю до етапу, який обговорений та нижчевказаний. Однак позивач не зазначив, які роботи з обумовлених не були виконані виконавцем і не надав належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів того, що будинок не є побудованим, роботи, зазначені у додатку до договору №1, не здійснені.
Також позивач не надав таких доказів щодо якості використаних матеріалів та якості здійснених робіт .
Відповідно до ч. 4 ст. 853 ЦК України у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.
На думку колегії суддів, доводи позивача про те, що він не скористався свої правом щодо проведення будівельної експертизи, оскільки не знав про нього і судом воно не було роз`яснено, є безпідставними.
Згідно п. п. 8,10,19 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста; вирішує заяви та клопотання учасників справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті. 
З матеріалів цивільної справи 141/577/14-ц вбачається, що в підготовче судове засідання, призначене на 16.12.2020 р. позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, не з`явився. При цьому, надав заяву від 15.12.20 р. про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, інших заяв чи клопотань до суду не подавав. 
Відповідно, клопотання про призначення по справі будівельно-технічної експертизи сторонами на підготовчому судовому засіданні не заявлялося. Не було заявлено таке клопотання і при розгляді справи по суті, про який його було належним чином повідомлено. 
Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір виходив з фактичних матеріалів справи і наявних доказів.
Згідно з ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно суд апеляційної інстанції в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства не вправі збирати докази з власної ініціативи. 
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. 
Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони. 
Складена позивачем претензія від 09.12.2013 р. про розірвання договору сама по собі, факт неналежного виконання робіт відповідачем та розірвання договору не підтверджує. 
Таким чином, доводи скарги позивача про неврахування судом доказів неякісності будівництва будинку, здійснення його з численними порушеннями будівельних норм, безпідставні, оскільки не підтверджуються об`єктивно . Колегія суддів не погоджується із правовим обґрунтуванням доводів позивача в апеляційній скарзі про застосування норм ст. 865 ЦК України до укладеного Договору №1 від 07.06.2011 р. 
Доводи позивача про те, що законодавець не обмежує сторін в доказуванні укладення та виконання умов договору побутового підряду певними доказами, зокрема актами прийому – передачі виконаних робіт та допускає подання будь-яких доказів в обґрунтування досягнення згоди та фактичного виконання умов договору також є безпідставними. 
Вказаний договір не являється договором побутового підряду, оскільки являється договором будівельного підряду і регулюється спеціальними нормами, що регулюють правовідносини у вказаній сфері. Отже, до договору будівельного підряду застосовуються загальні положення ЦК України про підряд лише у випадку, якщо спеціальні норми не містять особливостей стосовно того чи іншого положення. 
Крім того, позивач помилково вважає укладений договір договором про надання послуг, оскільки останнім надається послуга, яка споживається в процесі вчинення певної дії, тобто, має нематеріальний характер, а для договорів підряду важливий результат, який має матеріальну форму -збудований будинок, відремонтована річ тощо. Із цього слідує, що розірвання договору будівельного підряду не може регулюватися нормами ч.1 ст. 907 ЦК України про одностороннє розірвання договору послуг.
Доводи апеляційної скарги в частині незаконності висновків суду про відмову у відшкодуванні моральної шкоди, є безпідставними, виходячи з наступного. 
Посилання позивача про те, що в силу вимог ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», він, як споживач, має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції),необґрунтовані. 
Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ст.4 Закону України “Про захист прав споживачів” споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону .
Відповідно до ст.22 Закону України “Про захист прав споживачів” при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. 
Згідно до роз`яснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Оскільки вимоги позивача, пов`язані з наявністю у виконаних будівельних роботах недоліків не підлягають задоволенню через їх недоведеність, у позивача відсутнє суб`єктивне право на відшкодування, в зв`язку з цим, моральної шкоди. 
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні у справі докази, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову у цій частині. Таким чином, доводи апеляційної скарги з цього приводу в сукупності фактично зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення спірних правовідносин і висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010.
Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, 
П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 14 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
       
Суддя-доповідач                                                        С.Г. Копаничук

Судді:                                                                 С.К. Медвецький

                                                                        В. В. Оніщук