УХВАЛА

25 червня 2021 року 
Київ
справа №420/4209/19
адміністративне провадження №К/9901/9928/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Коваленко Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

До суду звернулось Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради з позовною заявою до ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача привести самочинний об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 до первісного стану відповідно до договору міни нерухомого майна №1/98-00015 від 17 січня 1998 року та технічного паспорту інвентаризації нерухомого майна №39830-6-247кн від 10 жовтня 1997 року за власний рахунок.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року, позов задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою. 

Також скаржником подано заяву про зупинення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку. 

Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та запропоновано учасникам справи протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та заявлене клопотання.

В межах встановленого строку заперечення щодо поданого клопотання про зупинення виконання оскаржуваних рішень від позивача та третьої особи не надходили. 

Необхідність зупинення виконання оскаржуваних судових рішень скаржник обґрунтовує тим, що 03 липня 2020 року державним виконавцем Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Боржемським С.І. розглянуто заяву стягувача про примусове виконання, в результаті чого постановою про відкриття виконавчого провадження від 03 липня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 62452608.

В подальшому державним виконавцем вчинялися виконавчі дії з примусового виконання рішення суду першої інстанції, а саме винесені постанова від 30 жовтня 2020 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, постанова від 30 жовтня 2020 року про стягнення виконавчого збору, постанова від 30 жовтня 2020 року про арешт майна боржника, постанова від 01 лютого 2021 року про накладення штрафу.

Скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції стосується немайнової вимоги - приведення об`єкту будівництва до первісного стану, прийняті судами рішення оскаржуються у встановленому законом порядку, тоді як державним виконавцем продовжують вчинятися примусові дії щодо виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 340 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до касаційного розгляду вирішує питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються.

Згідно із частиною першою статті 375 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Вирішуючи подану заяву щодо наявності підстав для зупинення виконання оскаржуваних судових рішень, Суд враховує, що виконавче провадження за своєю правовою природою має за мету повне, своєчасне та неупереджене виконання рішення компетентного органу. За певних обставин, що унеможливлюють безпосереднє здійснення виконавчих дій, або якщо виконавчі дії можуть завдати істотної шкоди законним правам та охоронюваним інтересам третіх осіб, виконавче провадження може бути зупинене.

Зупинення виконавчого провадження - це форма припинення здійснення виконавчих дій, що триває певний, частіше невизначений заздалегідь час, до моменту спливу обставин, які це зупинення викликали. Обставини, які тягнуть за собою зупинення виконавчого провадження, прямо передбачені в Законі України «Про виконавче провадження» та не підлягають розширеному тлумаченню.

Зупинення виконавчого провадження може бути обов`язковим, якщо існують законні підстави, що тягнуть за собою безумовне зупинення провадження та може бути факультативним, якщо виникають законні підстави, що залишають вирішення питання про зупинення провадження на власний розсуд державного виконавця, виходячи із обставин конкретного виконавчого провадження.

Положеннями статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав, які зумовлюють обов`язкове зупинення державним виконавцем виконавчих дій. 

Згідно із статтею 38 згаданого Закону, виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що державний виконавець нормами Закону України «Про виконавче провадження» наділений повноваженнями щодо вчинення виконавчих дій з виконання, зокрема, судового рішення, яке передбачає примусове виконання. 

Водночас, обов`язкове зупинення виконавчих дій нормами закону передбачено лише на стадії апеляційного перегляду судового рішення, а, отже, зупинення виконання оскаржуваного (их) судового (их) рішення (нь) на стадії касаційного перегляду є правом суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 

Згідно зі   статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України   та   статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"   судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Верховний Суд також виходить з того, що для зупинення виконання судових рішень, яке допускається як винятковий захід, повинні бути поважні причини. Відповідна заява повинна бути мотивована, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені належними доказами. Таке зупинення не повинно порушувати балансу інтересів сторін, а також не порушувати прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Заявник повинен навести обґрунтування відповідної вимоги та довести, що захист його прав та інтересів стане об`єктивно неможливим без вжиття таких заходів; для відновлення порушених прав необхідно буде докласти надмірних зусиль та/або витрат; існуватимуть перешкоди для застосування або буде неможливим застосування передбаченого статтями   380   та   381 Кодексу адміністративного судочинства України   механізму повороту виконання судового рішення.

Отже, для зупинення виконання судових рішень, яке допускається як виняток, повинні бути вагомі причини. Сподівання і припущення скаржника на певні результати касаційного розгляду справи не можуть бути підставою для зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Це правило стосується, в тому числі й обставин, якими сторона обґрунтовує клопотання (заяву) про зупинення виконання судових рішень на стадії касаційного провадження.

Враховуючи, що заява скаржника про зупинення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року наведеним критеріям не відповідає, оскільки не містить жодних належних обґрунтувань і доказів на їх підтвердження, з яких би вбачалось, що захист його права стане неможливим без вжиття таких заходів; обґрунтувань, які б свідчили, що проведення перебудови належного відповідачу майна призведе до незворотних наслідків у вигляді його знесення, що в подальшому унеможливіть повернення його у первісний стан, призведе до значних фінансових втрат, порушення права власності відповідача та неможливість його відновлення, які Суд міг би оцінити, а підставою для зупинення виконання оскаржуваних рішень ОСОБА_1 визначає тільки факт відкриття виконавчого провадження, у її задоволенні слід відмовити.

Слід зауважити, що сама по собі наявність у суду касаційної інстанції права на зупинення виконання судових рішень та незгода сторони із цими рішеннями не є підставою для зупинення їх виконання.

Керуючись статтями 248, 340, 370, 375 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                  Н.В. Коваленко