ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" червня 2021 р.           Справа№ 911/3347/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Скрипки  І.М. 

секретар судового засідання: Білоус О.О.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 15.06.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лук`янчук Наталії Дмитрівни
на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2021 (повний текст складено 26.03.2021)
у справі №911/3347/20 (суддя Ейвазова А.Р.)
за позовом керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади міста Біла Церква 
до 1) Білоцерківської міської ради, 
2) Фізичної особи-підприємця Лук`янчук Наталії Дмитрівни         
про визнання недійсними рішень, договору, додаткової угоди,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади м. Біла Церква (далі, прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Білоцерківської міської ради (далі, відповідач-1) та Фізичної особи - підприємця Лук`янчук Наталії Дмитрівни  (далі, відповідач-2 або ФОП Лук`янчук Н.Д.) про:
- визнання недійсним рішення Білоцерківської міської ради №1352-67-VI від 18.12.2014 «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки юридичним особам та фізичним особам - підприємцям», яким передано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 3210300000:03:015:0107 площею 0,1507 га по АДРЕСА_1 під розміщення багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями фізичній особі - підприємцю Лук`янчук Наталії Дмитрівни;
-  визнання недійсним рішення Білоцерківської міської ради №4926-89-VII від 23.01.2020 «Про поновлення договору оренди землі фізичній особі - підприємцю Лук`янчук Н.Д.», яким поновлено договір оренди землі від 09.02.2015 №6 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3210300000:03:015:0107 строком на 5 років;
- визнання недійсним договору оренди землі №6 від 09.02.2015, укладеного між Білоцерківською міською радою та Фізичною особою - підприємцем  Лук`янчук Наталією Дмитрівною, яким передано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 3210300000:03:015:0107 площею 0,1507 га по АДРЕСА_1 під розміщення багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями;
-  визнання недійсною додаткової угоди №10-09/50 до договору оренди землі від 09.02.2015 №6, якою поновлено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3210300000:03:015:0107 строком на 5 років, а саме до 17.02.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Білоцерківської міської ради №1352-67-VI від 18.12.2014 та №4926-89-VII від 23.01.2020 прийняті з порушенням вимог статей 13, 14, 19 Конституції України, статей 124, 134 Земельного кодексу України, а тому мають бути визнані судом недійсними. Водночас, заважаючи на те, що право користування на спірну земельну ділянку до ФОП Лук`янчук Н.Д. перейшло на підставі вказаних рішень, які є незаконними, спірний договір оренди земельної ділянки та додаткова угода до нього також підлягають визнанню недійсними на підставі статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.03.2021 у справі №911/3347/20 позов керівника Білоцерківської місцевої прокуратури     в інтересах держави в особі територіальної громади міста Біла Церква до Білоцерківської міської ради, Фізичної особи-підприємця Лук`янчук Наталії Дмитрівни  задоволено повністю.
Визнано недійсним рішення Білоцерківської міської ради №1352-67-VI від 18.12.2014 «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки юридичним особам та фізичним особам - підприємцям» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду Фізичній особі-підприємцю Лук`янчук Наталії Дмитрівни в оренду земельної ділянки  площею 0,1507 га по АДРЕСА_1 під розміщення багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями строком на 3 роки за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква.
Визнано недійсним рішення Білоцерківської міської ради №4926-89-VII від 23.01.2020 «Про поновлення договору оренди землі фізичній особі-підприємцю Лук`янчук Наталії Дмитрівні», яким поновлено договір оренди землі від 09.02.2015 №6  на п`ять років (земельна ділянка з кадастровим номером 3210300000:03:015:0107).
Визнано недійсним договір оренди землі №6 від 09.02.2015, укладений між Білоцерківською міською радою та фізичною особою Лук`янчук Наталією Дмитрівною, яким передано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 3210300000:03:015:0107 площею 0,1507 га по АДРЕСА_1 під розміщення багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями.
Визнано недійсною додаткову угоду №10-09/50 від 26.03.2020 до договору оренди землі від 09.02.2015 №6, якою поновлено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3210300000:03:015:0107 строком на 5 років - до 17.02.2025.
Присуджено до стягнення з Білоцерківської міської ради на користь Київської обласної прокуратури 4  204,00 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором.
Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Лук`янчук Наталії Дмитрівни  на користь Київської обласної прокуратури 4  204,00 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором.
Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3210300000:03:015:0107 була передана в оренду Фізичній особі-підприємцю Лук`янчук Наталії Дмитрівні з порушенням статті 134 Земельного кодексу України, всупереч  конкурентних засад, що порушує права власника такого майна - територіальної громади міста Біла Церква.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 13.04.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Фізична особа-підприємець Лук`янчук Наталія Дмитрівна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2021 у справі №911/3347/20, застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача-2 зводяться до наступного:
- суд, приймаючи рішення, помилково ототожнив поняття «жилого» та «житлового» будинку, у зв`язку з чим безпідставно послався на положення частини 2 статті 134 Земельного кодексу України;
- суд не надав належної оцінки та неповно дослідив докази того, що прокуратура повинна була знати та знала про прийняття спірного рішення з грудня 2014 року, оскільки на засіданні Білоцерківської міської ради 18.12.2014 був присутній заступник прокурора міста Біла Церква, що підтверджується протоколом пленарного засідання №67 від 18.12.2014. Враховуючи це, прокурором пропущено встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності, про який було заявлено відповідачем-2; 
- судом порушено норми процесуального права, а саме пункту 6 статті 233 Господарського процесуального кодексу України та складено повний текст судового рішення у строк понад десять днів. 

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

18.05.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від керівника Білоцерківської місцевої прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому прокурор просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача-2 без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.
В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги відповідача-2 прокурор  у відзиві наголосив на наступному:
- Господарський суд Київської області дійшов правильного висновку, що передача земельної ділянки громадянину для будівництва та обслуговування жилого будинку, тобто для індивідуальної забудови, не тотожна передачі земельної ділянки суб`єкту підприємницької діяльності для будівництва та обслуговування багатоповерхового житлового будинку, співвласники якого у подальшому можуть приватизувати його в силу статті 42 Земельного кодексу України, а тому передача останньої не містить виключень для здійснення продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) права оренди відповідно до положень частини 2 статті 134 Земельного кодексу України;
- прокурору, який в силу приписів статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» зобов`язаний вживати заходів представницького характеру, в тому числі й внаслідок бездіяльності державного органу, стало відомо про допущені порушення під час прийняття оскаржуваного розпорядження і укладення на підставі нього договорів оренди на земельні ділянки лише після внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та досудового розслідування кримінального провадження №42020111030000138 від 09.07.2020, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даній справі строк позовної давності не пропущено, а доводи відповідача-2 з даного приводу не заслуговують на увагу;
- право відповідача на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2021 у даній справі жодним чином не порушено, а саме по собі порушення судом строку складення повного тексту рішення не є обов`язковою підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у відповідності до положень частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що це порушення не призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідач-1 письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 15.04.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лук`янчук Наталії Дмитрівни у справі №911/3347/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/3347/20. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Лук`янчук Наталії Дмитрівни на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2021 у справі №911/3347/20 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.
29.04.2021 матеріали справи №911/3347/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лук`янчук Наталії Дмитрівни на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2021 у справі №911/3347/20, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву, заяв, клопотань; призначено до розгляду апеляційну скаргу на 01.06.2021.
31.05.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Лук`янчук Наталії Дмитрівни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її хворобою (довідку долучено до клопотання).
У судове засідання, призначене на 01.06.2021, з`явився прокурор, який поклався на розсуд суду при вирішенні питання щодо задоволення клопотання апелянта про відкладення розгляду справи. Представник відповідача-1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 клопотання Фізичної особи-підприємця Лук`янчук Наталії Дмитрівни про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи №911/3347/20 відкладено на 15.06.2021.
У судовому засіданні 15.06.2021 за результатами заслуховування пояснень представників прокуратури та відповідача-2 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 15.06.2021 з`явилися представники прокуратури та відповідача-2.
Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.
Представник прокуратури у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача-2, просив залишити оскаржене рішення суду без змін.
Представник відповідача-2 у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Білоцерківської міської ради №1387-65-V від 27.05.2010 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на оренду земельних ділянок та передачу земельних ділянок в оренду» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на оренду земельної ділянки та передано за рахунок земель населеного пункту в оренду терміном на 5 років ФОП Лук`янчук Н.Д. під розміщення офісних приміщень земельну ділянку в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1507 га (пункт 1.10.).
У подальшому рішенням Білоцерківської міської ради від 29.08.2014 №1278-62-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки юридичним особам та фізичним особам-підприємцям», до пункту 1.10. рішення Білоцерківської міської ради 27.05.2010 №1387-65-V внесено зміни та слова «під розміщення офісних приміщень» замінено на слова «під розміщення багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями» та припинення терміну дії договору оренди землі від 01.09.2010 №041093600279 в зв`язку із зміною функціонального призначення земельної ділянки і надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. 
ТОВ «Експертцентр» за замовленням ФОП Лук`янчук Н.Д. розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду під розміщення багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями.
Зазначений проект затверджено рішенням Білоцерківської міської ради №1352-67-VI від 18.12.2014 (пункт 9.3.) (том 1, а.с. 31) та, відповідно, передано в оренду відповідачу-2 за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква земельну ділянку під розміщення багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями загальною площею 0,1507га в АДРЕСА_1 строком на 5 (п`ять) років.
09.02.2015 між Білоцерківською міською радою (орендодавець) та ФОП Лук`янчук Н.Д. (орендар) на підставі вищевказаного рішення укладено Договір оренди №6 (далі, Договір; том 1, а.с. 32-33), згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування під розміщення багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями земельну ділянку площею 0,1507га з кадастровим номером 3210300000:03:015:0107, що знаходиться в АДРЕСА_1 , площею 0,1507 га. 
Відповідно до пункту 5 вказаного Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2015 рік становить 500  293,86 грн, що також підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку (том 1, а.с. 64).
Строк дії Договору оренди становить п`ять років -  до 18.12.2019 (пункт 8 Договору).
Відповідно до акту приймання-передачі від 09.02.2015 вказана земельна ділянка передана відповідачем-1 відповідачу-2 (том 1, а.с.34).
Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень від 24.02.2015, за відповідачем-2 зареєстровано 17.02.2015 право оренди на вищевказану земельну ділянку (том 1, а.с. 41-42), що також підтверджується довідкою від 09.07.2020 №2156244622 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості (том 1, а.с. 26-29).
19.11.2019 ФОП Лук`янчук Н.Д. звернулася до Білоцерківської міської ради із заявою, яка зареєстрована за №5942, щодо поновлення договору оренди на п`ять років (том 1, а.с. 44).
Рішенням Білоцерківської міської ради №4926-89-VIІ від 23.01.2020 вирішено поновити договір оренди землі від 09.02.2015 №6 строком на 5 років (том 1, а.с. 43).
26.03.2020 між Білоцерківською міською радою (орендодавець) та ФОП Лук`янчук Н.Д. (орендар) укладено додаткову угоду №10-09/50 до Договору №6 від 09.02.2015 (далі, Додаткова угода; том 1, а.с.71-72), за якою договір оренди землі продовжено на 5 років - до 17.02.2025 (пункту 8 Додаткової угоди).
Відповідно до пункту 5 Додаткової угоди до Договору оренди нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення такої угоди становить 759    874,61 грн, що також підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку (том 1, а.с.76).
Предметом спору у даній справі є дійсність рішень Білоцерківської міської ради №1352-67-VI від 18.12.2014, №4926-89-VII від 23.01.2020, а також Договору оренди землі №6 від 09.02.2015 та Додаткової угоди до нього №10-09/50 від 26.03.2020.
Звертаючись до суду з позовом у даній справі, прокурор зазначав, що звертається з метою представництва інтересів держави в особі територіальної громади м. Біла Церква, фактично не вказуючи орган, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, пояснюючи це тим, що захист інтересів держави в особі територіальної громади мала здійснювати відповідна міська рада, проте, такий орган перевищив надані повноваження, здійснюючи правомочності власника майна, належного територіальній громаді, - вчинивши дії, які є незаконними та порушують інтереси держави в особі відповідної територіальної громади,  - прийняв спірні рішення та уклав спірний договір із додатковою угодою, без дотримання економічних інтересів громади. За твердженнями прокурора, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3210300000:03:015:0107 була передана в оренду Фізичній особі-підприємцю Лук`янчук Наталії Дмитрівні з порушенням статті 134 Земельного кодексу України, всупереч  конкурентних засад, що порушує права власника такого майна - територіальної громади міста Біла Церква.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач-2 наголошував на тому, що згідно частини 2 статті 134 Земельного кодексу України право оренди на спірну земельну ділянку не підлягало продажу на конкурентних засадах (земельних торгах), оскільки відповідна земельна ділянка передавалась для будівництва і обслуговування багатоповерхового будинку. Водночас, відповідачем-2 було подано до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача-2 не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.
Згідно частини 1 статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частин 3, 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції на момент виникнення спірних відносин), матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
У відповідності до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України (тут і надалі в редакції, чинній станом на 18.12.2014) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно пункту «в»  частини 1 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Як визначено статтею 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
Відповідно до статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом; понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.
Водночас, як визначено статтею 42 Земельного кодексу України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками; у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю; у комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Згідно частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Як визначено частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
У відповідності до частини 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Згідно частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. 
Частинами 2, 3 статті 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу; передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно частини 2 статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі:
- розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб;
- використання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих спеціальних дозволів (ліцензій);
- використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями;
- будівництва об`єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів;
- надання земельних ділянок державним та комунальним підприємствам, бюджетним установам, вищим навчальним закладам, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 60 відсотків;
- надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні;
- надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено;
- розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України;
- надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб;
- надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону;
- надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала;
- будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);
- створення озеленених територій загального користування;
- будівництва об`єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об`єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд);
- передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва;
- надання земельних ділянок особам взамін тих, що були викуплені (примусово відчужені) для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування;
- розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції;
- надання земельних ділянок суб`єктам господарювання, що реалізують відповідно до  Закону України «Про особливості провадження інвестиційної діяльності на території Автономної Республіки Крим»  зареєстровані в установленому порядку інвестиційні проекти. Надання такої земельної ділянки у власність здійснюється згідно із законодавством після завершення строку реалізації інвестиційного проекту за умови виконання суб`єктом господарювання договору про умови реалізації цього інвестиційного проекту на території Автономної Республіки Крим;
- надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб;
- надання земельної ділянки взамін викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику або його спадкоємцю (правонаступнику) у разі, якщо така потреба відпала;
- поновлення договорів оренди землі;
- використання земельних ділянок для здійснення концесійної діяльності;
- передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності;
- надання в оренду земельних ділянок індустріальних парків керуючим компаніям цих індустріальних парків;
- надання земельних ділянок в інших випадках, визначених законом.
Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених  статтями 34,  36  та  121  цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу (частина 3 статті 134 Земельного кодексу України).
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зміст статті 134 Земельного кодексу України у редакції, чинній станом на 18.12.2014, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що спірна земельна ділянка для будівництва і обслуговування багатоповерхового будинку у даному випадку могла бути передана суб`єкту підприємницької діяльності органом місцевого самоврядування лише за результатами проведення земельних торгів.
Доводи апеляційної скарги відповідача-2 стосовно того, що право оренди спірної земельної ділянки не підлягало продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) оскільки згідно частини 2 статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, передачі громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, колегією суддів відхиляються, оскільки ґрунтуються на вільному тлумаченні відповідачем-2 зазначеної норми.
Виключення, зазначене у частині 2 статті 134 Земельного кодексу України, стосується передачі земельної ділянки громадянину для будівництва та обслуговування жилого будинку, тобто для індивідуальної забудови, а не передачі земельної ділянки суб`єкту підприємницької діяльності - у даному випадку ФОП Лук`янчук Наталії Дмитрівні, для будівництва та обслуговування багатоповерхового житлового будинку.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції послався також на Класифікацію видів цільового призначення земель (КВЦПЗ), яка затверджена наказом Державного комітету України з питань земельних ресурсів від 23.07.2010   №548, зазначивши, що земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку це згідно класифікатора код КВЦПЗ 02.01, а земельні ділянки для будівництва та обслуговування багатоповерхового житлового будинку - це код КВЦПЗ 02.03.
За твердженнями скаржника, таке посилання є помилковим, оскільки поняття «жилий», яке наведене у частині  2 статті 134 Земельного кодексу України, та поняття «житловий», яке міститься у зазначеному класифікаторі видів цільового призначення земель, не є тотожними, а Житловий кодекс Української РСР не обмежує поняття жилого будинку лише для індивідуальної забудови. Отже, суд помилково присвоїв код КВЦПЗ 02.01 - Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) положенню частини 2 статті 134 Земельного кодексу України.
Зазначені доводи скаржника критично оцінюються колегією суддів, враховуючи наступне.
Відповідно до частини 1 статті 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
За змістом частин 1, 2 статті 382 Цивільного кодексу України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно статті 4 Житлового кодексу УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до  Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік  до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.
Зазначені правові норми у їх сукупності свідчать про помилковість тверджень відповідача-2 про те, що житловий будинок не є жилим будинком чи приміщенням.
При цьому у будь-якому випадку диспозиція частини 2 статті 134 Земельного кодексу України не містить формулювання «для будівництва та обслуговування багатоповерхового житлового/жилого будинку» та у будь-якому випадку виключає можливість надання земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів для вказаних цілей фізичній особі-підприємцю, оскільки мова у ній іде саме про громадянина, тобто фізичну особу.
Також, проаналізувавши зміст частини 2 статті 134 Земельного кодексу України, судом під час розгляду справи не встановлено інших обставин, які звільняють від передачі права оренди відповідної земельної ділянки на конкурентних засадах.
Відповідно до частини 2 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
У відповідності до частини 1 статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Враховуючи викладене, зважаючи на порушення конкурентних засад при передачі в оренду земельної ділянки, що порушує права власника такого майна - територіальної громади м. Біла Церква, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вимоги прокурора щодо визнання недійсним рішення Білоцерківської міської ради №1352-67-VI від 18.12.2014 «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки юридичним особам та фізичним особам - підприємцям» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду ФОП Лук`янчук Н.Д. земельної ділянки  площею 0,1507 га по пров. 1-й Водопійний, 13 Б у м. Біла Церква Київської області під розміщення багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Позовна вимога прокурора про визнання недійсним рішення Білоцерківської міської ради №4926-89-VII від 23.01.2020 «Про поновлення договору оренди землі фізичній особі - підприємцю Лук`янчук Наталії Дмитрівні», яким поновлено договір оренди землі від 09.02.2015 №6 на п`ять років (земельна ділянка з кадастровим номером 3210300000:03:015:0107), також підлягає задоволенню, враховуючи, що сама передача відповідної земельної ділянки здійснена з порушенням конкурентних засад - на підставі недійсного рішення. 
Щодо позовних вимог про  визнання недійсними вищезазначеного договору оренди землі №6 від 09.02.2015, а також додаткової угоди №10-09/50 від 26.03.2020 до нього, то вказані вимоги також є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки спірний договір та додаткова угода укладені на підставі незаконних рішень Білоцерківської міської ради, відтак, факт визнання судом недійсними вказаних рішень зумовлює, відповідно, і недійсність зазначених правочинів (частина 3  статті 215 Цивільного кодексу України), так як недійсний акт органу місцевого самоврядування не може породжувати передбачених ним юридичних наслідків.
Слід звернути увагу, що спірний договір та додаткова угода порушують законні інтереси територіальної громади міста Біла Церква та її право власності на належну  земельну ділянку, яку передано (Білоцерківською міською радою) в оренду відповідачу-2 всупереч вимогам Закону (статті 134 Земельного кодексу України).
Отже, наявні підстави для застосування також норм статей 203 (частина 1), 215 (частина 1)  Цивільного кодексу України, якими визначено підстави недійсності правочинів у випадку, якщо їх зміст суперечить актам цивільного законодавства та інтересам суспільства.
Стосовно доводів відповідача-2 щодо пропуску прокурором строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.
Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем-2 17.12.2020 було подано заяву про застосування строків позовної давності 
Як стверджує відповідач-2 і підтверджуються витягом з протоколу пленарного засідання Білоцерківської міської ради від 18.12.2014 (том 1, а.с. 126-134), на якому прийнято спірне рішення від 18.12.2014, на такому засідання був присутній заступник прокурора м. Біла Церква Агудалічев О.О., який у відповідний момент, на думку відповідача-2, і дізнався про порушення. Прокуратура входить в єдину централізовану систему органів прокуратури України, а тому в даному випадку Керівнику Білоцерківської місцевої прокуратури про оспорюване рішення Білоцерківської міської ради стало відомо у грудні 2014 року, в той час як прокурор звернувся до суду з даним позовом лише у листопаді 2020 року.
Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). 
Згідно частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Таким чином, саме з моменту, коли особі стає відомо чи вона могла довідатись про порушення починає перебіг відповідний строк. При цьому, у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що і в разі подання позову суб`єктом, право якого порушено, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушено, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).
Разом з тим, сама по собі присутність представника прокуратури на пленарному засіданні ради при прийнятті спірного рішення ради не є підставою вважати, що прокурор був обізнаний про порушення, які передували прийняттю відповідного рішення. Так, матеріали справи не містять доказів того, що прокурору в момент прийняття спірного рішення стало відомо, що земельна ділянка передається в оренду без дотримання конкурентних засад, тому доводи апеляційної скарги щодо можливості прокурора довідатися про порушене право комунальної власності на спірну земельну ділянку в момент винесення Білоцерківською міською радою оскаржуваних рішень є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях.
Схожу за змістом правову позицію висвітлено Верховним Судом у постанові від 27.01.2020 у справі №488/6479/14-ц (провадження №61-37983св18).
Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор вказував, що про порушення інтересів територіальної громади - передачу права оренди на відповідну земельну ділянку без проведення земельних торгів йому стало відомо лише під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному проваджені №42020111030000138 від 09.07.2020 (том 1, а.с. 24), в ході якого і виявлені порушення земельного законодавства.
Оскільки відомості про повідомлення про вчинення відповідного порушення внесені лише 09.07.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відсутні докази про те, що про допущені порушення стало відомо раніше, строк позовної давності не можна вважати пропущеним.
Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення заяви відповідача-2 про застосування до заявлених вимог прокурора у даній справі наслідків спливу строку позовної давності.
Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог прокурора в даній справі у повному обсязі.
Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача-2 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме пункту 6 статті 233 Господарського процесуального кодексу України та складення повного тексту судового рішення від 10.03.2021 у строк понад десять днів (26.03.2021), колегія суддів зазначає, що саме по собі порушення судом строку складення повного тексту судового рішення не є обов`язковою підставою для його скасування у відповідності до положень частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України. Порушення судом строку складення повного тексту судового рішення не призвело до неправильного вирішення спору по суті, окрім того, жодним чином не порушило право відповідача-2 на апеляційне оскарження судового рішення в даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).
Доводи апеляційної скарги відповідача-2 не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість  позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Лук`янчук Наталії Дмитрівни є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача-2.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лук`янчук Наталії Дмитрівни на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2021 у справі №911/3347/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2021 у справі №911/3347/20 залишити без змін.
Матеріали справи  №911/3347/20 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано 01.07.2021.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                І.М. Скрипка