УХВАЛА

29 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 120/1562/21-а
адміністративне провадження № К/9901/21052/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року та ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі №120/1562/21-а за позовом ОСОБА_1 до Вінницької районної ради Вінницької області про визнання протиправними та скасування рішень,
в с т а н о в и в :
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року  заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 повернуто заявникові без розгляду.
Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
Встановивши невідповідність апеляційної скарги вимогам  ст.296 КАС України, Сьомим  апеляційним адміністративним судом, відповідно до ухвали від 12 квітня 2021 року, залишено апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху. При цьому особі, яка подала апеляційну скаргу, запропоновано в строк  протягом  десяти днів виконати вимоги ухвали про залишення заяви без руху та усунути недоліки апеляційної скарги.
29 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про усунення недоліків яка обґрунтована тим, що останній звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1  ст.5 Закону України "Про судовий збір", як особа, що має статус постраждалого учасника Революції Гідності.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до Вінницької районної ради Вінницької області про визнання протиправними та скасування рішень  повернуто особі, яка її подала.
Не погоджуючись із ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року та ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року, позивачем подано касаційну скаргу, яка надійшла до суду касаційної інстанції 07 червня 2021 року. 
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Щодо оскарження ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року про повернення заяви про забезпечення позову без розгляду, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини другої цієї ж статті у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3,        4,        12,        13,        17,        20  частини першої  статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
З аналізу частини другої  статті 328 КАС України, вбачається, що ухвали суду першої інстанції, передбачені цією статтею підлягають касаційному оскарженню у випадку їх перегляду в апеляційному порядку.
Враховуючи, що ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року не було переглянуто в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження в частині оскарження цього судового рішення і необхідність відмови у його відкритті.
Згідно з пунктом 1 частини 1  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року необхідно відмовити.
Щодо оскарження ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року Суд зазначає таке.
Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником не виконано вимоги ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху.
Відповідно до п. 1 ч. 5  ст. 296  КАС України  до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору. Судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову. Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів, а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено  Законом України "Про судовий збір"  (далі - Закон №3674-VI).
Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до  закону, у ній зазначаються підстави для звільнення від сплати судового збору (ч.6  ст. 296  КАС України).
Відповідно до пункту 13 частини першої  статті 5 Закону № 3674-VI  від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені  Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У  статті 22 цього ж Закону  передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у  статті 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі.
Як було зазначено судом апеляційної інстанції, подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення п. 13 ч. 1  ст. 5 Закону № 3674-VI  викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 та у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у справі №240/934/20, від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17,  в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 9901/70/20, в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17, в ухвалі Верховного Суду від 16 липня 2018 року у справі №817/2419/16.
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що предметом розгляду даної справи є оскарження позивачем рішень Вінницької міської ради Вінницької області, тобто вимоги позивача не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист саме як учасника бойових дій, а тому судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.
Водночас подібну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 9901/258/20.                             
Щодо посилань позивача у касаційні скарзі на те, що суд апеляційної інстанції проігнорував посилання на іншу існуючу судову практику Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, а саме: у справах №9901/430/19, 9901/335/20, колегія суддів звертає увагу, що судом апеляційної інстанції надавалась оцінка вказаному твердженню позивача, зокрема, зазначено таке. 
Принцип єдності судової практики не має абсолютного характеру, оскільки процесуальним законодавством Велика Палата Верховного Суду, об`єднані палати, палати касаційних судів Верховного Суду наділені виключними повноваженнями у встановленому порядку відступати від раніше сформованої правової позиції з огляду на те, що в протилежному випадку це означало б неможливість виправлення судом своєї власної передчасної або «застарілої» позиції, викликаної, наприклад, нечіткістю закону (невідповідності критерію «якість закону»), що призвело до неоднакового тлумачення норм права, або виключало б можливість динамічного розвитку суспільних правовідносин та права; за певних обставин відступ від попередніх правових позицій суду касаційної інстанції узгоджується із уже усталеним виробленим у праві цивілізаційним підходом, згідно з яким «truth or stability - truth is preferable» (при конкуренції між правдивим (правильний, справедливим) і стабільним пріоритет варто віддавати першому).
Тобто, принцип єдності судової практики не є абсолютним, оскільки в протилежному випадку це означало б неможливість виправити судом свою позицію або виключало б можливість динамічного розвитку права та суспільних правовідносин.
Зокрема, у системі загального права допускається скасування попередніх прецедентів і вважається, що прецеденту можна не слідувати, якщо: його можливо відрізнити з огляду на зміну відносин у суспільстві з моменту його прийняття чи якщо змінилися відповідні правові принципи; він був вирішений per incuriam, тобто якщо при його прийнятті з певних причин не були застосовані належні приписи законодавства чи прецеденти або вони були невірно витлумачені; у разі визнання його неправильним і таким, що підлягає скасуванню, або якщо на практиці він не діє.
З огляду на викладене, враховуючи необхідінсть застосування до спірних правовідносин вказаних вище  висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 та від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, колегія суддів апеляційної інстанції не прийняла посилання позивача на вказану ним правову позицію Верховного Суду.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя ("KREUZ v. POLAND" № 28249/95).
Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний відповідачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено із правильним очевидним застосуванням положень  статті 298 КАС України, а мотиви касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм права.
За змістом пункту 2 частини другої  статті 333 КАС України  у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій  статті 328 КАС України.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями  248,  328,  333 КАС України,
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року та ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі №120/1562/21-а за позовом ОСОБА_1 до Вінницької районної ради Вінницької області про визнання протиправними та скасування рішень.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 	О. А. Губська	
Судді           	М. В. Білак	
 	О. В. Калашнікова