Номер провадження: 22-ц/813/3204/21 
Номер справи місцевого суду: 497/1422/19
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Болградського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2020 року, постановленого під головуванням судді Кравцової А.В., повний текст судового рішення складений 12 жовтня 2020 року, по цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , -
в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму сплаченого відшкодування в розмірі 100000 грн. та судові витрати в розмірі сплаченого судового збору - 1921 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що позивач отримав право вимоги на відшкодування за рахунок відповідача, оскільки ним було виплачене страхове відшкодування постраждалому у ДТП, а відповідач добровільно не відшкодовує вказані кошти.
Рішенням Болградського районного суду одеської області від 02 жовтня 2020 року у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, МТСБУ звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновок суду щодо повного відшкодування ОСОБА_1 матеріального збитку завданого в результаті ДТП потерпілому ОСОБА_2 не відповідає дійсним обставинам справи.
Відзиву до суду надано не було.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 24.10.2015 року в м. Одеса о 05:05 годині сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: 1) «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 , - яким керував ОСОБА_1 , та Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_2 , - яким керував ОСОБА_2 .
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.286 КК України та йому було призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки, та стягнуто кошти в розмірі 470692грн. на користь ОСОБА_2 в якості компенсації матеріальної шкоди внаслідок ДТП. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.12.2016р. вирок був змінений, покарання призначено з застосуванням ст.ст.75,76 КК України  у виді позбавлення волі строком на п`ять років з випробуванням та іспитовим строком 3 роки; в іншій частини вирок залишено без змін.
Згідно цього вироку в результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було спричинено тілесні ушкодження у виді сполученої травми грудної клітини та кінцівок, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Таким чином, сумарний відсоток постійної втрати ним загальної працездатності становить 80%, сумарний відсоток постійної втрати професійної працездатності становить 70%.
Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу Mitsubishi з державним номерним знаком НОМЕР_2 були завдані значні механічні пошкодження: вартість відновлювального ремонту яких, згідно звіту №315 від 25.04.2016р. становила 104209 грн.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Потерпілий через представника, який діяв на підставі довіреності, звернувся до позивача з повідомленням про ДТП від 29.07.2016р. та заявою про виплату відшкодування - також від 29.09.2016р.
Загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди була визначена в розмірі 100000 грн.
Відмовляючи у задоволені позову МТСБУпро стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на спростування того факту, що відповідачем шкода відшкодована до суду не надано і позивачем цей факт нічим не спростовано.
Судом встановлено, що позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у зазначеному розмірі - 100000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8921рв від 16.11.2016р. відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої страховим випадком є подія, внаслідок якої була заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Проте, відповідно до наданої суду розписки від 06.12.2016р., копія якої міститься в матеріалах справи, потерпілий ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав від відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 суму в рахунок відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП від 24.10.2015р. - в розмірі 9000 доларів США, та цією розпискою зазначив, що він будь-яких матеріальних та моральних претензій до відповідача більше не має.
Крім того, відповідачем надано суду копію спільної заяви його та потерпілого ОСОБА_2 до апеляційного суду Одеської області, від 06.12.2016р., згідно якої між ними досягнуто примирення за фактом вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди; на підставі досягнутої угоди (домовленості) між сторонами, заявлений у цивільному позові ОСОБА_2 розмір шкоди ОСОБА_1 відшкодовано в повному обсязі - у межах заявлених потерпілим та визнаних обвинуваченим вимог - у частині, що перевищує страхові виплати за фактом ДТП від 24.10.2016 року. І тому цією угодою вони просили суд застосувати щодо ОСОБА_1 положення ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням.
Згідно заяви ОСОБА_2 від 06.12.2016р., що зареєстрована в реєстрі за №1314 приватним нотаріусом, він, ОСОБА_2 , не має до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який керував автомобілем марки ВМW 320 D, реєстраційний номер НОМЕР_1 - будь-яких матеріальних та інших претензій за дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 24.10.2015р. в районі будинку №1/3 по Овідіопольський дорозі в м. Одеса.
Судом вірно встановлено, що з наданих суду відомостей та доказів вбачається, що ОСОБА_1 відшкодував потерпілому ОСОБА_2 шкоду, завдану вказаною ДТП, і це питання було вирішено під час розгляду кримінального провадження.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
На підставі з`ясованих обставин справи, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог МТСБУ за недоведеністю.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду щодо повного відшкодування ОСОБА_1 матеріального збитку завданого в результаті ДТП потерпілому ОСОБА_2 не відповідає дійсним обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом при прийнятті рішення були з`ясовані та встановлені всі фактичні обставини справи, проте доказів на підтвердження доводів позовних вимог, а також апеляційної скарги до суду надано не було.
Крім того, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає апелянт.
За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - залишити без задоволення.
Рішення Болградського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 11 травня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда