КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Апеляційне провадження № 33/824/1806/2021          
Справа 755/129/21                                         Головуючий в суді І інстанції Омельян І.М.
                                                                        Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем   України

12 квітня 2021 року                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року, -
 
в с т а н о в и в :
 
Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
 
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, 30 листопада 2020 року, о 21 годині 20 хвилин, в м. Києві, по вул. Калачівська, керував автомобілем марки Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, та від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків.
 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав на те, що вперше він був зупинений працівниками патрульної поліції приблизно о 20:50, які вказали йому на порушення правил дорожнього руху, яке полягало у тому, що він не увімкнув фари під час руху; приблизно о 21:00 він був повторно зупинений іншим екіпажем патрульної поліції, який, рухаючись по зустрічній смузі, раптово здійснив розворот та почав рухатися в його напрямку, після розвороту був увімкнений проблисковий маячок та оголошена вимога зупинки; в порушення вимог ст. 18, 35 Закону України «Про національну поліцію» патрульні поліцейські йому не представилися, а також не зазначили причини зупинки. Працівник патрульної поліції почав світити йому ліхтарем в обличчя, ставити провокативні запитання з приводу вживання наркотичних засобів, при цьому зазначив, що його зіниці погано реагують на світло; далі поліцейський запропонував йому проїхати до лікаря для проходження огляду наркотичного сп`яніння, при цьому вказав, що медичний висновок швидше за все буде негативним, а у випадку, якщо він буде позитивним, вказав на перелік негативних наслідків: про облік та про евакуацію транспортного засобу. Вважав, що вказане свідчить про те, що підставою для проходження медичного огляду стали надані ним пояснення, а не наявність будь-яких ознак сп`яніння; проте в подальшому, внаслідок того, що він заперечував наявність будь-яких ознак будь-якого сп`яніння, поліцейський почав стверджувати, що зіниці ОСОБА_1 не реагують на світло. В подальшому, за невідомих йому обставин, в протоколі було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки сп`яніння, а саме «зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук»; жодна з ознак, окрім поганої реакції зіниці на світло, патрульними жодного разу йому не оголошувалося, тим більше, що така ознака як «виражене тремтіння пальців рук» з заявлених у справі відеозаписів спростовується, оскільки ніякого тремтіння пальців рук на відео не вбачається; надалі поліцейським було залучено двох свідків, при цьому, ігноруючи його вимоги про підтвердження ними факту наявності будь-яких ознак сп`яніння, патрульний стверджував про необхідність підтвердження свідками виключно факту відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння. 
Вказував, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було з`ясовано причин його зупинки, вичерпний перелік яких передбачений п. 1-10 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»; не було з`ясовано, чи дотримано поліцейськими вимоги ч. 3 вказаної статті щодо поінформування водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстав зупинки, визначеними цією статтею. Долучений до матеріалів справи відеозапис не містить фіксації факту наявності будь-яких підстав, передбачених ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», які стали причиною його зупинки; з матеріалів справи не вбачається, що у поліцейського були законні підстави для зупинки транспортного засобу, а відсутність технічного паспорту було виявлено інспектором вже після зупинки.
Вказував, що він зазначав інспекторам про хибність їхніх обвинувачень, а також про відсутність тремтіння рук, звужених зіниць очей, їх нормальної реакції на світло, неприродньої блідості обличчя, що свідчить про відсутність об`єктивних обставин вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Патрульний поліцейський самостійно зазначає про те, що зіниці ОСОБА_1 погано реагують на світло, а щодо інших ознак сп`яніння, вони взагалі жодного разу не були озвучені поліцейськими, а викладені виключно в протоколі.
Вважав, що оскільки був зупинений поліцейськими без належних на те підстав, тому і протокол про адміністративне правопорушення, складений ними за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є недопустимим доказом.
Посилався на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а за змісту ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначається час вчинення і суть адміністративного правопорушення. Особою, яка складала протокол, ОСОБА_1 інкримінується те, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, однак після обох зупинок о 20:50 та 21:00 він безперешкодно повертався за кермо свого автомобіля та продовжував рух, що додатково свідчить про відсутність об`єктивних обставин, які можуть свідчити про його перебування у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Жодних документів на підтвердження правомірності зупинки в матеріалах справи не міститься.
Посилався на висновки Верховного Суду в постанові від 15 березня 2019 року по справі № 686/11314/17, згідно яких оскільки поліцейськими не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти авто, лише коли є факт правопорушення. 
Вказував, що оскільки поліцейський не поінформував його про конкретну причину зупинки, а відразу почав вимагати проходження огляду на стан сп`яніння, цим грубо порушено вимоги чинного законодавства.
Зазначав, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 30 листопада 2020 року о 21:20 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, але із наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що відеозйомка розпочалась о 21:09, при цьому відеозапис розпочатий після спливу певного часу від моменту зупинки транспортного засобу; фактично, ОСОБА_1 не міг керувати транспортним засобом у час, вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення.
Посилався на порушення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також вимог щодо відсторонення від керування транспортним засобом, передбачених ст. 266 КУпАП. Інструкцією № 1452/735 від 09 листопада 2015 року відсутня така ознака сп`яніння як «погана реакція зіниць на світло», отже у поліцейського були відсутні регламентовані законодавством підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані сп`яніння; поліцейським не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, відповідно він не відмовлявся від проведення огляду на місці зупинки; внаслідок відсутності відмови від проведення огляду на місці зупинки поліцейський був позбавлений можливості пропонувати проходити огляд у закладі охорони здоров`я; ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом. Матеріали справи не містять жодних відомостей щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, передання керування іншій особі, тимчасове затримання транспортного засобу.
Вказував, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки КУпАП надсилання судових повісток у вигляді SMS-повідомлень не передбачено, і оскільки текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику SMS-повідомленням лише після подання ним до суду відповідної заявки. Вказана обставина позбавила його можливості надати пояснення та власні докази, заявити відповідні клопотання.
На підставі вищевикладеного просив скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року, провадження у справ закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
            
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
 
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
В судовому засіданні, яке відбулось 29 березня 2021 року, судом було задоволено клопотання ОСОБА_1 про виклик в судове засідання для надання пояснень працівників поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення (інспектора патрульної роти № 3 батальйону № 2 полку № 2 УПП у м. Києві ДПП старшого лейтенанта Бондар М.А. ; інспектора патрульної роти № 3 батальйону № 2 полку № 2 УПП у м. Києві ДПП сержанта Шикирінського В.В. ), про витребування відеозаписів з нагрудних камер-відеореєстраторів, записів із відеореєстраторів, що стосуються факту оформлення матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 023700 від 30 листопада 2020 року і що стосуються факту зупинки автомобіля VWGolfд.н.з. НОМЕР_1 ; про виклик свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
 
В судове засідання 12 квітня 2021 року витребувані докази не надійшли, працівники поліції для надання пояснень не з`явилися, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явилися.
 
09 квітня 2021 року свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомили суд телефонограмою, що не мають можливості з`явитися в судове засідання 12 квітня 2021 року в зв`язку з обмеженнями, введеними на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами та доповненнями, а також рішенням Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Київської міської державної адміністрації від 01 квітня 2021 року № 29.
 
В судовому засіданні 12 квітня 2021 року ОСОБА_1 не наполягав на повторному виклику свідків, працівників поліції і витребуванні доказів.
 
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , яка їхала разом із водієм ОСОБА_1 , підтвердила ті обставини, що 30 листопада 2020 року їхала разом із ОСОБА_1 , їх двічі зупиняли патрульні поліцейські, спочатку за неввімкнуті фари, які було ввімкнено ОСОБА_1 , після цього їх через декілька хвилин зупинили повторно; ОСОБА_1 вийшов, а вона деякий час перебувала в салоні автомобіля, а коли побачила, що він розмовляє по телефону, а поліцейський повертається з двома особами, яких, як вона дізналася в подальшому, було запрошено в якості свідків, вийшла з автомобіля також і почула, що поліцейський в присутності свідків пропонує ОСОБА_1 проїхати на огляд на стан наркотичного сп`яніння до медичного закладу. ОСОБА_1 відповів, що проїде, якщо залучені як свідки особи засвідчать у нього наявність ознак наркотичного сп`яніння, зокрема відсутність реагування зіниць на світло, однак поліцейський відповів, що свідки про це свідчити не повинні. 
Вказувала, що особисто світила ліхтариком в очі ОСОБА_1 і його зіниці реагували на світло.
 
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, пояснення свідка ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
 
Висновки судді місцевого суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичсного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 023700 від 30 листопада 2020 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;
письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у присутності яких була вчинена відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 30 листопада 2020 року від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння;
відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського;
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; зазначено, що у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук; огляд не проводився.
 
Дослідивши указані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.
 
При цьому судом першої інстанції правомірно враховано рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007  року,  в якому Європейський суд  з прав  людини у  складі його  Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних  правил,  оскільки володіння  та використання автомобілів є  таким,  що потенційно  може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право  володіти автомобілями  та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
 
Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом рішення.
 
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що працівники поліції в порушення ст. 18, 35 Закону України «Про національну поліцію» безпідставно зупинили його та не представилися, посилаючись на те, що на відеозаписі нагрудної камери працівника поліції, долученому в матеріалах справи, така інформація відсутня, що додатково підтверджується його поясненнями з відеозапису (21:42:25 - 21:42:35), на яких він зазначає, що причини для зупинки були відсутні, а патрульні ці вимогу проігнорували.
 
Такі доводи апеляційний суд вважає безпідставними та зазначає, що вказані обставини не є предметом апеляційного розгляду в даному провадженні і дії працівників поліції можуть бути оскаржені в передбаченому законом порядку. За приписами 2.5 ПДР України на водія покладений обов`язок пройти на вимогу поліцейського огляд на стан сп`яніння. Оцінку дій поліцейського, який зупинив водія, може дати або уповноважена особа, яка проводить службову перевірку, або суд в разі оскарження дій поліцейського. В даному провадженні суд перевіряє правомірність дій поліцейського лише в межах проведення ним огляду на стан сп`яніння.
 
В зв`язку з вищевикладеним апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що протокол про адміністративне правопорушення, складений поліцейськими за наслідками зупинки ОСОБА_1 без належних на те підстав, є недопустимим доказом, а також відхиляє посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду в постанові від 15 березня 2019 року по справі № 686/11314/17 як нерелевантні, оскільки вони стосуються саме оскарження дій поліцейського в порядку адміністративного судочинства, а не наявності чи відсутності підстав для встановлення вини особи в справі про адміністративне правопорушення.
 
За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак наркотичного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.
 
Дотримання поліцейським зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.
 
Переглянутий відеозапис події, зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, дає підстави стверджувати про те, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, ця відмова є зрозумілою і категоричною, що не передбачає двозначного трактування; присутність свідків при цій відмові поліцейським була забезпечена. 
 
Доводи апеляційної скарги, що поліцейським проігноровано вимоги ОСОБА_1 про підтвердження свідками факту наявності будь-яких ознак сп`яніння, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки свідки не є спеціалістами в галузі медицини, зокрема наркології, і ними засвідчуються інші обставини, які доводами апеляційної скарги не спростовано, а саме відмова від проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння. 
 
Апеляційний суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від факту перебування особи у такому стані.
 
Апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги, що працівником поліції не було названо ОСОБА_1 жодної з ознак наркотичного сп`яніння при складанні протоколу, враховуючи наступне.
 
Згідно п. 4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
 
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, виявлені працівником поліції 30 листопада 2020 року у ОСОБА_1 в розумінні п. 4 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
При цьому вказаним нормативно-правовим актом не передбачається оголошення працівником поліції ознак наркотичного сп`яніння особі, у якої їх виявлено.
 
Доводи апелянта про те, що в матеріалах провадження є різниця у визначенні часу скоєння адміністративного правопорушення, а саме в протоколі зазначений час вчинення адміністративного правопорушення 30 листопада 2020 року о 21 год. 20 хв., разом з тим, із відеозапису з камери поліцейських вбачається, що події відбулись 30 листопада 2020 року о 21 год. 09 хв., а отже він не міг керувати транспортним засобом в час, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, на думку апеляційного суду є безпідставними та такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 
 
Крім того, як вбачається із матеріалів провадження та з пояснень, наданих ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, вони не спростовують сам факт проходження огляду на стан сп`яніння саме 30 листопада 2020 року, різниця в часі є не суттєвою, що пов`язано з технічними властивостями відеокамери поліцейських.
 
Незначна розбіжність в часі, що зафіксований на відеозаписі, з часом, вказаним в протоколі про адміністративне правопорушення, на що звертає увагу в апеляційній скарзі апелянт, не тягне за собою визнання таких доказів недопустимим, адже, самого факту подій та хронології таких подій не заперечував ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду.
 
Не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, оскільки проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з технічної точки зору є неможливим і може здійснюватись виключно в медичному закладі.
 
Посилання скаржника на те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки не впливає на доведеність його вини у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння, і відсутність таких відомостей в матеріалах справи жодним чином не впливає на законність прийнятого судом рішення.
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що судом в порушення вимог ст. 268 КУпАП було розглянуто справу у відсутності ОСОБА_1 , і всупереч положень ч. 1 ст. 277-2 КУпАП не повідомлено його належним чином про дату і місце розгляду справи, апеляційний суд виходить із наступного.
Дійсно, відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
 
З матеріалів справи вбачається, що адміністративна справа була розглянута судом за відсутністю ОСОБА_1 , при цьому в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення зазначеної особи про день та час судового розгляду.
 
За таких обставин, суд першої інстанції припустився порушення права ОСОБА_1 , наданих йому ст. 268 КУпАП, позбавивши можливості надати пояснення та здійснити інші дії на свій захист, передбачені вказаною статтею. При цьому з матеріалів справи не вбачається, що копія постанови вказаного суду від 21 січня 2021 року направлялась ОСОБА_1 .
 
Разом з тим, процесуальні права ОСОБА_1 , передбачені вказаною статтею, в повній мірі були поновлені під час апеляційного розгляду.
 
Таким чином, з наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 , як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
 
Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.
 
Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
 
Апеляційним судом враховується, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.
 
Постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                                              Кашперська Т.Ц.