запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/346/21	Головуючий у 1-й інстанції Мінгазов Р.В.	
Єдиний унікальний №317/787/21	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія – ст.130 ч.1 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       05 травня 2021 року                                                 м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Мельнікова В.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Мельнікова Віталія Євгеновича на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 01 квітня 2021 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, 06.03.2021 о 23 год. 48 хв. ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 , керував автомобілем «HYUNDAI Н200», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я КНП «ОКЗ НПД» ЗОР та на місці за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotester» відмовився, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
Від керування ОСОБА_1 відсторонений шляхом передачі транспортного засобу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення водія серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
В апеляційній скарзі захисник Мельніков В.Є. просив скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував всіх обставин справи, у тому числі шляхом допиту всіх свідків зі сторони ОСОБА_1 , які спростовують факт керування ним автомобілем. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду через те, що не керував автомобілем та про це постійно повідомляв працівників поліції.
Судом не було допитано працівників поліції, допит яких є важливим, оскільки вони могли підтвердити факти порушення порядку складання протоколу та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.
Заслухавши ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Мельнікова В.Є., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши свідків справі, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що дійсно 06.03.2021 року він повертався до себе до дому в с. Степне рухаючись по вул. Першотравневій та визнав ту обставину, що дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння. Однак за кремом належного йому транспортного засобу він не перебував. Належним йому автомобілем керував його знайомий ОСОБА_3 , так як той був тверезий. По ходу руху їх почали переслідувати працівники поліції, на вимогу останніх вони зупинились, вийшли з автомобіля та почали спілкуватись з поліцейськими. У водія ОСОБА_3 при собі не було водійського посвідчення, у зв`язку з чим ОСОБА_1 доставили до відділу поліції та склали на нього адміністративний протокол.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 надав аналогічні показання, наполягаючи на тому, що він не керував транспортним засобом, за кермом перебував ОСОБА_3 , а він сидів на пасажирському сидінні.
Разом з цим, доводи, заявлені ОСОБА_1 на свій захист, спростовуються наданими матеріалами справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується:
- відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №104927 від 07 березня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, однак від підпису та отримання копії протоколу відмовився (а.с.5);
- актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07 березня 2021 року, в яких викладені ознаки алкогольного сп`яніння та зазначено, що огляд на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я не проведений у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду (а.с.9-10);
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.7-8).
Більш того, під час перегляду відеозапису ОСОБА_1 зазначив, що вживав алкогольні напої, але заперечував, що керував транспортним засобом.
У рапорті поліцейського ОСОБА_6 наведена причина зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що не працювало освітлення номерного знаку. Зазначено, що останній на вимогу працівників поліції зупинився не одразу, а лише шляхом переслідування та блокування вдалось зупинити ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, проте ОСОБА_1 відмовлявся надавати документи, що посвідчують особу, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Зі змісту відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається, що під час несення служби екіпажем патрульної поліції шляхом блокування був зупинений автомобіль «HYUNDAI Н200», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , оскільки на вимогу поліцейський останній не зупинявся, з ознаками алкогольного сп`яніння, виявленим працівником поліції під час спілкування з водієм, що було підставою для вимоги працівників поліції пройти у встановленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 було доставлено до районного відділення поліції для встановлення особи через те, що останній відмовився надати документи. У відділку поліції ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу та у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків.
Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що він є приятелем ОСОБА_1 та 06.03.2021 року біля 23 години вечора ОСОБА_1 зателефонував йому та попросив відвезти його до дому, так як він перебував у стані алкогольного сп`яніння та не міг керувати автомобілем, а потім на належному ОСОБА_1 авто він мав повернутись до себе до дому, на що останній погодився та вони поїхали. Рухаючись по вул. Першотравневій в с. Степне, їх почав переслідувати патрульний автомобіль, на вимогу якого він зупинився, звернувши до провулку. Після зупинки транспортного засобу вони вийшли з автомобілю та почали спілкуватись з працівниками поліції, після чого ОСОБА_1 забрали до районного відділку, а він поїхав до дому на автомобілі.
Під час апеляційного розгляду він надав аналогічні показання, зазначивши, що саме він перебував за кермом автомобіля.
Допитані в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомили, що вони бачили, як ОСОБА_3 та ОСОБА_1 поїхали на автомобілі ОСОБА_1 , про те за кермом перебував ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 сидів на пасажирському сидінні.
Між тим, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом, відповідно до якого після зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керування ОСОБА_1 в автомобілі окрім нього нікого не було, що спростовую доводи останнього про перебування за кермом ОСОБА_3 . Також ОСОБА_1 повідомив, що взагалі нікуди не їхав, а був лише пішоходом та рухався пішки по проїзній частині.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріалами справи, в тому числі наявним відеозаписом підтверджується факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , відповідно до якого автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухається попереду патрульного автомобіля, на вимогу працівників поліції зупинитись останній не зупинявся, але шляхом блокування був зупинений. Після його зупинки працівниками поліції через двері водія з автомобіля вийшов ОСОБА_1 та почав ховатись за автомобіль. Біля припаркованого транспортного засобу окрім ОСОБА_1 нікого не було, в салоні авто також ніхто не перебував.
Таким чином, в матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про те, що за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_1 .
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.
Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №104927 від 07 березня 2021 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, однак від підпису протоколу та отримання його копії відмовився.
Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 під час його складання не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу та у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків. Підстав сумніватися в достовірності вказаних пояснень у апеляційного суду немає.
Доводи апелянта, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, у зв`язку з тим, що судом не було допитано працівника поліції, яким був складений протокол, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції намагався забезпечити явку поліцейського в судове засідання, однак останній не з`явився. Тим більше, норми закону про адміністративну відповідальність не містять обов`язкового допиту працівників поліції під час судового розгляду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення за фактичних обставин, встановлених судом у постанові, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Вказане діяння останнього підпадає під диспозицію ч.1 ст.130 КУпАП, тобто є адміністративним правопорушенням, для ознак якого не обов`язково встановлювати факт керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
У зв`язку з наведеним, відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахуванням всіх фактичних обставин справи або досліджені судом докази є недопустимими чи недостатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст.33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, взявши до уваги характер вчиненого правопорушення і врахувавши, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу захисника Мельнікова Віталія Євгеновича залишити без задоволення.
Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 01 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 в цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                 О.С. Гончар

Дата документу  Справа № 317/787/21