ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2569/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  29 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді                    Парінова А.Б.,
суддів:                              Степанюка А.Г.,
                                        Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1  з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 10.01.2020 №0009213311;
- зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві зарахувати за цільовим призначенням в якості погашення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік суму коштів в розмірі 37796,38 грн., сплачених нею платіжним дорученням №241944515 від 15.07.2015 на інший рахунок № НОМЕР_1 по коду платежу 11010100 (податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податків у вигляді заробітної плати).
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтується оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки нею своєчасно та в повному обсязі сплачені грошові зобов`язання. Також позивач вказує на відсутність заборгованості в рахунок якої зараховані сплачені кошти, що встановлено судовими рішеннями.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року позов задоволено частково:
-визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 10.01.2020 №0009213311;
- зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві внести зміни до інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1  з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування шляхом відображення сплати та врахування сплати податкових зобов`язань відповідно до платіжного доручення від 15.07.2015 № 241944515 на суму 37796,38 грн.;
- в решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що у позивача наявний податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, який виник у зв`язку з несплатою самостійно задекларованих зобов`язань по податковій декларації про майновий стан і доходи. Разом з цим, апелянт зазначає, що спрямування  коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, тому вважає свої дії та рішення правомірними.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у               м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Позивачем було подано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а викладені у апеляційній скарзі доводи - такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Разом з цим, позивач стверджує, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору було правильно встановлено обставини справи та надано їм належну правову оцінку з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
З огляду на викладені у відзиві обставини, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, інспекторами Головного управління ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, результати якої оформлені актом від 13.12.2019               № 268/26-15-33-11-25 (далі - акт перевірки).
На підставі висновків акту перевірки від 13.12.2019 №268/26-15-33-11-25 Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.01.2020                  № 0009213311, відповідно до якого за затримку на 360 календарних днів сплати грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 61 213,40 грн., до позивача застосований штраф в розмірі 20% в сумі 12 243,68 грн.
Вважаючи вказане податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що грошове зобов`язання, згідно поданої податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік, в якій визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 89 775,00 грн., своєчасно сплачене позивачем відповідно до платіжного доручення від 12.07.2018 №316535630 на суму 89775,00 грн. Крім того, відповідач не довів, що самостійно визначені грошові зобов`язання за період 2014-2017 роки позивачем не сплачено у строки, визначені пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України; та разом з цим порушено строки застосування до позивача штрафних санкцій. З огляду на зазначене, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку, що   податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 10.01.2020 №0009213311 про застосування штрафних санкцій в розмірі 20% на суму 12242,68 грн. за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, є протиправним та підлягає скасуванню. 
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві зарахувати за цільовим призначенням в якості погашення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік суму коштів в розмірі 37 796,38 грн., суд першої інстанції зазначив, що у платників податків наявний такий спосіб захисту порушеного права, як зобов`язання податкового органу, в якому платник податків перебуває на податковому обліку, внести зміни до інтегрованої картки платника податків. З огляду на зазначене та з метою повного захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції вирішив задовольнити позовні вимоги в цій частині шляхом зобов`язання Головного управління ДПС у м. Києві внести зміни до інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування  шляхом відображення сплати та врахування сплати податкових зобов`язань відповідно до платіжного доручення від 15.07.2015 №241944515 на суму 37796,38 грн.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовано, зокрема, Податковим кодексом України.
Підпунктами  16.1.3,  16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України  передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до приписів п.  75.1 статті 75  ПК України контролюючим органам надано право проводити, зокрема, камеральні перевірки.
Положеннями пп.  75.1.1 п. 75.1 статті 75 ПК України  визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Відповідно до п.  54.1 ст. 54 ПК України  крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
За приписами п.  57.1 ст.57  та п.  203.2. ст. 203 ПК України  платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.  31.1 ст.31 ПК України  строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Відповідно до п.  126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів визначених п.   109.1   ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями визнаються лише протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Отже, як правильно було зазначено судом першої інстанції, аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що законодавець передбачив можливість застосування до платника наслідків несвоєчасної сплати, зокрема узгодженої суми грошового зобов`язання, передбачених пунктом  126.1   статті   126 Податкового кодексу України, лише за наявності його вини.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту акту перевірки, перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, відповідно до якого фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що  настає за звітнім, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації, відповідальність за несплату узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених Кодексом передбачена статтею 126 Кодексу.
В Акті перевірки зазначено, що за декларацією № 63483 від 23 квітня 2018 року позивачем самостійно нараховано 89775,00 грн. податку, проте сплачено його позивачем лише 26 липня 2019 року  в сумі 61213,40 грн., отже контролюючим органом встановлено, що кількість днів затримки складає 360.
Водночас, як правильно було встановлено судом першої інстанції, з матеріали справи свідчать про те, що грошове зобов`язання, згідно поданої податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік, в якій визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 89 775,00 грн., своєчасно сплачене позивачем відповідно до платіжного доручення від 12.07.2018 № 316535630 на суму 89775,00  грн.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у листі Головного управління ДПС у м. Києві від 08.01.2020 №44/АДВ/26-15-33-11-19 «Про розгляд заперечень на акт перевірки від 13.12.2019 №268/15-33-11-25» відповідач вказав, що до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві було подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2017 рік, в якій визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 89775,00 грн., яке підлягає сплаті в бюджет. Проте, відповідно до даних інтегрованої картки платника податків ІС «Податковий блок» податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на момент нарахування був сплачений частково. Як наслідок, станом на дату нарахування 31.07.2018 у ІКП позивача по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування обліковувався податковий борг, який був сплачений в сумі 61 213,40 грн 26.07.2019.
При цьому, контролюючий орган зазначає, що відповідно до даних інтегрованої картки платника податків ІС «Податковий блок» податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 37796,38 грн, самостійно визначене в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, поданої до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві (вх.№ 1500030919 від 28.04.2015р.), не зараховано на відповідний бюджетний рахунок.
Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року у справі № 640/4986/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року, між тими ж сторонами щодо визнання протиправним та скасування повідомлення рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 14 лютого 2019  року № 0054221304, яким встановлено порушення пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України та застосовано штраф у розмірі 20% грошового зобов`язання - 28 953,94  грн., суд встановив наступні обставини:
"За посиланням позивача, що не спростовано відповідачем, всі самостійно визначені грошові зобов`язання за період 2014-2017 роки ОСОБА_1 сплачено у строки, визначені в пункті 179.7 статті 179 Податкового кодексу України.
Проте, за наслідками допущеної помилки у реквізитах платіжного доручення від 15.07.2015 № 241944515, за позивачем обліковувалась заборгованість із сплати відповідного грошового зобов`язання, а всі наступні платежі зараховувались контролюючим органом в рахунок погашення заборгованості попереднього періоду.
Згідно доводів позивача, що не спростовано відповідачем, аж до отримання акту перевірки від 21.01.2019 № 11/26-15-13-04-28, ОСОБА_1 не було відомо про облік заборгованості у зв`язку із незарахуванням сплаченого податкового зобов`язання за 2014 рік через допущену помилку у реквізитах платіжного доручення від 15.07.2015 № 241944515.»
За наслідками розгляду адміністративної справи № 640/4986/19 суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що податок на доходи фізичних осіб у сумі 37 796, 38 грн сплачено позивачем у строк, визначений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, у зв`язку з чим в її діях відсутній склад податкового правопорушення, передбаченого п. 179.7 ст. 179 ПК України. Також, судами зазначено, що проведення в січні 2019 року перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податку на доходи фізичних осіб згідно поданої податкової декларації за 2014 рік здійснено контролюючим органом поза межами трирічного строку, адже останнім днем для такої перевірки було 31 травня 2018 року.
Приписами ч. 4 ст. 78 КАС України регламентовано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто, з наведеного слідує, що висновки контролюючого органу відносно того, що станом на дату нарахування 31.07.2018 у ІКП позивача по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування обліковувався податковий борг, який фактично зумовлений незарахуванням самостійно визначеного в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, та сплаченого позивачем в межах встановленого законодавством строку податку на доходи фізичних осіб в сумі 37796,38 грн., є безпідставними та необґрунтованими. З огляду на зазначене, зарахування контролюючим органом всіх наступних платежів, у тому числі, сплаченого позивачем 12.07.2018 податку на доходи фізичних осіб в сумі 89 775,00 грн., в рахунок погашення заборгованості попереднього періоду є протиправним.
При цьому, колегія суддів зауважує, що як вже зазначалось, грошове зобов`язання, згідно поданої позивачем податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік було своєчасно сплачене позивачем відповідно до платіжного доручення від 12.07.2018 №316535630 на зазначену у декларації суму, а саме суму 89775,00  грн.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до наведених вище норм законодавства, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. Застосування до платника наслідків несвоєчасної сплати, зокрема узгодженої суми грошового зобов`язання, передбачених пунктом  126.1  статті  126 Податкового кодексу України можливе лише за наявності його вини, якої в межах спірних правовідносин судом не встановлено.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку відсутні підстави для застосування відповідачем до ОСОБА_1 санкцій, визначених п.  126.1 статті 126 ПК України.
Крім цього, апелянт посилається на наявність у позивача податкового боргу, однак не спростовує його доводи щодо відсутності такого боргу, що було встановлено судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду адміністративної справи 640/4986/19, а також підтверджується наявними у справі доказами.
З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 10.01.2020 №0009213311 про застосування штрафних санкцій в розмірі 20% на суму 12242,68 грн. за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, є протиправним та підлягає скасуванню.
Також, оскільки, що апелянтом у апеляційній скарзі не зазначено жодного доводу щодо неправомірності висновків суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління ДПС у м. Києві внести зміни до інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування шляхом відображення сплати та врахування сплати податкових зобов`язань відповідно до платіжного доручення від 15.07.2015 № 241944515 на суму 37796,38 грн., та враховуючи, що відповідно до приписів ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у цій частині та разом з тим, погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказане зобов`язання відповідача вчинити певні дії є необхідним забезпеченням ефективного захисту порушених прав позивача.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано жодних належних та допустимих доказів які б свідчили про правомірність прийнятих ним рішень у межах спірних правовідносинах.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення та бездіяльність відповідача  не відповідають критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення та бездіяльність суб`єкта владних повноважень в оскаржуваній частині є протиправними та необґрунтованими.
Отже, на підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                А.Г. Степанюк

                                                                                          Є.В. Чаку