ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року	Львів	Справа № 140/9960/20 пров. № А/857/2050/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року (суддя – Валюх В.М., час ухвалення – 17:07 год., місце ухвалення – м.Луцьк, дата складання повного тексту – 22.12.2020р.), 
в адміністративній справі №140/9960/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, 
про визнання протиправними і скасування наказу та рішення, 

                                                            встановив: 

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Волинській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області С.Кондратюка №1409  від 17.12.2019р. про проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання – ОСОБА_1 ; 2) визнати протиправним та скасувати рішення начальника ГУ ДПС у Волинській області С.Савчук №000270-32 від 19.06.2020р. про застосування фінансових санкцій до ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі: 17000 грн. – роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії; 70740 грн. – зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка. 
Відповідач позову не визнав, вважаючи його безпідставним, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 17.12.2020 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд: неповно з`ясував всі обставини адміністративної справи, не надав оцінки всім аргументам позивача, в зв`язку з чим викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи; неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки аргументам позивача про відсутність у відповідача законних підстав для призначення проведення фактичної перевірки. Вказує, що предметом призначеної на підставі пп.80.2.5. п.80.2 ст.80 ПК України фактичної перевірки можуть бути виключно питання дотримання вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками. В той же час, в наказі №1409 від 17.12.2019р. про проведення фактичної перевірки відсутні дані про наявність у контролюючого органу та/або отримання ним в установленому законодавством порядку інформації про порушення перерахованих вище вимог законодавства. Аналогічно, на думку скаржника, не є підставою для видачі оскаржуваного наказу мета перевірки фактів, викладених у службових та доповідних записках від 16.12.2019р. про здійснення торгівлі алкогольними напоями без ліцензії в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що суперечить вимогам п.80.2 ст.80 ПК України. Не надав відповідач і доказів наявності скарги щодо підприємницької діяльності ОСОБА_1 , які б стали підставою для проведення фактичної перевірки. Не вважає позивач обґрунтування правомірності оскаржуваного наказу факт допуску позивачем посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки та реалізації оспорюваного наказу як акту індивідуальної дії його застосуванням, правомірності оскаржуваного наказу факт допуску позивачем посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки та реалізації оспорюваного наказу як акту індивідуальної дії його застосуванням. Вважає апелянт, що відповідач не набув право на проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання ОСОБА_1 з метою дотримання норм законодавства з питань порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, виробництва та обігу підакцизних товарів та наявності ліцензій. Також зазначає апелянт, що відповідач наклав на ОСОБА_1 штрафні санкції не за ті порушення, які буди виявлені в результаті фактичної перевірки, що є істотним порушенням вимог "Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" та безумовною підставою для скасування рішення про застосування фінансових санкцій №000270-32 від 19.06.2020р.. Зазначає, що податковий кодекс не надає право працівникам податкової міліції під час фактичної перевірки проводити обстеження торгового приміщення, зокрема, під прилавком (а фактично - обшук), що мало місце 20.12.2019р., внаслідок чого було виявлено зберігання алкогольних напоїв в картонних коробках під прилавком магазину. Також зазначає апелянт, що під час складання 20.12.2019р. акта фактичної перевірки інспектори на власний розсуд, без залучення фахівця та без посилання на відповідну нормативно-законодавчу базу, на "око" написали вартість кожної вилученої пляшки. Тому твердить скаржник, що в акті фактичної перевірки відсутні належні та допустимі докази зберігання 201 пляшки алкогольних напоїв без марок акцизного податку та визначення їх вартості згідно вимог чинного законодавства, що ставить під сумнів правомірність визначення розміру штрафу, застосованого відповідачем. Крім того, на переконання апелянта, суд безпідставно проігнорував ч.4 ст.78 КАС України про обов`язковість врахування постанови у справі про адміністративний проступок при дослідженні питання, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Порушення норм процесуального права полягає: у відхилені судом доказів позивача про накладення штрафних санкцій не за ті порушення, які були виявлені в результаті фактичної перевірки та мотиви їх відхилення; не мотивуванні оцінки кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності підстав для задоволення позову; не зазначенні усіх норм права, на які посилався позивач, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції від 17.12.2020 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 був зареєстрований платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування та рішенням ГУ ДПС у Волинській області №1509 від 31.12.2019 року у зв`язку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування виключений із реєстру платника єдиного податку (а.с. 23, 24). 
Наказом ГУ ДПС у Волинській області від 17.12.2019р. №1409 “Про проведення фактичної перевірки” на підставі підпунктів 20.1.10, 20.1.11 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (далі також ПК України), Закону України «Про державне регулювання виробництв і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів  та пального» від 19.12.1995р. №481/95-ВР (далі також Закон №481/95-ВР), Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. №265/95-ВР (далі також Закон №265/95-ВР), з метою перевірки дотримання чинного законодавства щодо обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, призначено фактичну перевірку СГД ОСОБА_1 у господарській одиниці - магазин “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” (адреса: АДРЕСА_1 , територія ринку “Формула”) з питань дотримання вимог ПК України, Законів №481/95-ВР, №265/95-ВР, постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 №408 «Порядок електронного адміністрування реалізації пального» та інших нормативно-правових актів, які регулюють ліцензування, виробництво, обіг, зберігання спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального. Перевірку наказано провести протягом 10 діб, починаючи з 17.12.2019р.. Період діяльності, що перевіряється, визначений статтею 102 ПК України (а.с. 18, 100). 
20.12.2019р. на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 17.12.2019 р. №1409, направлень на перевірку від 17.12.2019р. №228, №229, №230 (а.с. 101-103), посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області проведена фактична перевірка господарської одиниці магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” (розташований за адресою: АДРЕСА_1 , територія ринку “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ”), який належить суб`єкту господарювання ОСОБА_1 , за наслідками якої складено Акт перевірки від 21.12.2019р. №03/86/32-01/ НОМЕР_1 (а.с. 21-22). 
Проведеною 20.12.2019р. фактичною перевіркою в результаті здійсненої контрольно-розрахункової операції о 10:40 виявлено, що в магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” в АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , було придбано 2 ж/б пива Weizenbier об`ємом 0,5 л., вміст спирту 5,4% об. за ціною 35,00 грн. за 1 банку на загальну суму 70,00 грн.; на вказане місце торгівлі відсутня ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, чим порушені вимоги статті 15 Закону №481/95-ВР. Також виявлено зберігання в картонних коробках під прилавком вказаного магазину 315 пляшок алкогольних напоїв на загальну суму 44220 грн., з них 201 пляшка без марок акцизного податку на суму 35370 грн.. 
Згідно з висновками Акту перевірки від 21.12.2019р. №03/86/32-01/ НОМЕР_1 позивачем порушено: 1) статтю 15 Закону №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"; 2) пункти 1, 2, 12 статті 3 Закону №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; 3) вимоги статті 11 Закону №481/95-ВР та постанови Кабінету Міністрів України №1251 від 27.12.2010р. «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів». 
На підставі цього акту перевірки №03/86/32-01/ НОМЕР_1 , відповідачем ГУ ДПС у Волинській області 19.06.2020р. прийнято рішення №000270-32 про застосування фінансових санкцій, яким відповідно до абзаців 6, 19 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР застосовано до СГД ОСОБА_1 фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі: 17000  грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії; 70740 грн. за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка (а.с. 17). 

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування Наказу від 17.12.2019 №1409 “Про проведення фактичної перевірки” та Рішення про застосування фінансових санкцій від 19.06.2020 №000270-32, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Відповідно до підпунктів 20.1.10, 20.1.11 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право: здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів; проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів. 
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. 
Згідно п.80.1 ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). 
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності, зокрема, однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (пп.80.2.5 п.80.2 статті 80 ПК України). 
Вирішуючи питання щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 17.12.2019 №1409 “Про проведення фактичної перевірки”, суд першої інстанції обґрунтовано врахував правові висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 21.02.2020 року під час розгляду справи №826/17123/18 (провадження №К/9901/25669/19),  де касаційний суд висловив правову позицію з питань оскарження наказів про проведення перевірок у разі допуску податкових органів до проведення перевірок та правових наслідків процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної або фактичної перевірки. 
Правовий висновок Верховного Суду за результатами розгляду адміністративної справи №826/17123/18 полягає в тому, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. У разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки. 
Такий висновок касаційного суду підтриманий і у постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року під час перегляду справи №1340/5184/18 (провадження №К/9901/150/20). 
Отже, якщо допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
Судом встановлено, що копію оскаржуваного наказу від 17.12.2019р. №1409 “Про проведення фактичної перевірки” було вручено продавцю ОСОБА_3 20.12.2019р. у день проведення перевірки (а.с. 100), про що також є її підписи на направленнях від 17.12.2019р. №228, №229, №230 (а.с. 101-103). При цьому, посадових осіб контролюючого органу було допущено до проведення перевірки, а акт фактичної перевірки підписаний СГД ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_3 .. 
При цьому, жодних зауважень чи дій щодо недопущення контролюючого органу до проведення перевірки, позивачем не вчинялось. 
Тому, відповідачем була дотримана процедура проведення фактичної перевірки магазину суб`єкта господарювання ОСОБА_1 .. 
Суд першої інстанції також вірно врахував, що оскаржуваний наказ №1409 від 17.12.2019р. “Про проведення фактичної перевірки” було видано з метою перевірки фактів, викладених у службовій записці від 16.12.2019 р. (а.с. 59) та доповідній записці №473/03-20-32-02-08 від 16.12.2019р. (а.с. 60), із яких вбачається, що проведеним моніторингом діяльності торгових об`єктів, які розташовані в АДРЕСА_1 (територія ринку “Формула”), було встановлено, що в магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, де здійснює торгівлю ОСОБА_1 , здійснюється торгівля алкогольними напоями без ліцензії. 
Таким чином, факт здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також наявність інформації щодо здійснення торгівлі алкогольними напоями без ліцензії в магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, де здійснює торгівлю ОСОБА_1 , свідчить про наявність підстави, передбаченої підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, для призначення фактичної перевірки, у зв`язку із чим 17.12.2019 року відповідачем був прийнятий спірний наказ №1409. 
З урахуванням встановленого колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що відповідач, видавши наказ №1409 від 17.12.2019р. про проведення фактичної перевірки стосовно позивача та провівши перевірку, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Податковим кодексом України, з використанням повноважень та з метою, з якою це повноваження надано, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність оскаржуваного наказу від 17.12.2019 №1409 “Про проведення фактичної перевірки” та про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання його протиправним та скасування. 
Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем порядку проведення фактичної перевірки, а також про відсутність підстав для її проведення, а отже і про протиправність спірного наказу від 17.12.2019 року. 
Відносно позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 19.06.2020р. №000270-32, то судом першої інстанції також вірно зазначено та враховано норми чинного законодавства та фактичні обставини справи. 
Так, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР. 
Статтею 1 Закону №481/95-ВР визначено наступні поняття і терміни, які вживаються у даному законі: 
- алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД; 
- роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування; 
- місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів; 
- місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання; 
- ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку. 
За приписами статті 15 Закону №481/95-ВР, роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами,  або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю. 
Відповідно до абз.3 ч.4 ст.11 Закону №481/95-ВР, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством. 
Марка акцизного податку – це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів; маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - це наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку (пп.14.1.107, пп.14.1.109 п.14.1 ст.14 ПК України). 
Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України (п.226.3 ст.226 ПК України). 
Так, відповідно до п.24 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010р. №1251, ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України маркованих з порушенням вимог цього Порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняється. 
Відповідно до частини першої статті 17 Закону №481/95-ВР, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. 
Згідно абзацами шостим, дев`ятнадцятим частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР, до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: 
- оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (абз.6 ч.2 ст.17 Закону); 
- виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень (абз.19 ч.2 ст.17 Закону). 
Таким чином, здійснення оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, а також виробництво, зберігання, транспортування, реалізація фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, є підставою для застосування до суб`єктів господарювання фінансових санкцій у вигляді штрафів. При цьому, обов`язковими кваліфікуючими ознаками для застосування фінансових санкцій є саме, зокрема, здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензій, а також зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, незалежно від джерела походження цих товарів та їх належності особі. 
Так, матеріалами справи підтверджено, що за результатами проведеної відповідачем фактичної перевірки дотримання вимог чинного законодавства щодо обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів господарської одиниці магазину, що належить суб`єкту господарювання ОСОБА_1 , встановлено, що контрольно-розрахунковою операцією 20.12.2019р. о 10:40 в магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” в АДРЕСА_1 (територія ринку “Формула”), де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , було придбано 2 ж/б пива Weizenbier об`ємом 0,5 л., вміст спирту 5,4% об. за ціною 35,00 грн. за 1 банку на загальну суму 70,00 грн.; на вказане місце торгівлі відсутня ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, чим порушені вимоги статті 15 Закону №481/95-ВР. 
Факт продажу зазначених алкогольних напоїв (2 ж/б пива Weizenbier об`ємом 0,5 л., вміст спирту 5,4% об. за ціною 35,00 грн. за 1 банку на загальну суму 70,00  грн.) підтверджується поясненнями продавця ОСОБА_3 від 20.12.2019 (а.с. 29). Відсутність у позивача ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями на вказане вище торгівельне місце позивач визнав. 
Крім того, з Акту фактичної перевірки також вбачається встановлення факту зберігання в картонних коробках під прилавком 315 пляшок алкогольних напоїв на загальну суму 44220,00  грн., в т.ч. без марок акцизного податку встановленого зразка 201 пляшка на суму 35370,20  грн., чим порушено статтю 11 Закону №481/95-ВР. При цьому, перелік виявлених алкогольних напоїв у кількості 315 пляшок наведено у додатку №2 до акту перевірки (а.с. 61-62), а перелік алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка у кількості 201 пляшка на суму 35370,20 грн. наведено у додатку №3, який підписано представниками ГУ ДПС у Волинській області та СГД ОСОБА_1 (а.с. 63-64). 
Встановленим спростовуються доводи позивача (апелянта), що відповідач наклав на ОСОБА_1 штрафні санкції не за ті порушення, які буди виявлені в результаті фактичної перевірки. 
Відносно доводів апелянта про відсутність повноважень у контролюючого органу під час проведення фактичної перевірки проводити обстеження торгового приміщення, зокрема, під прилавком, що мало місце 20.12.2019р., внаслідок чого було виявлено зберігання алкогольних напоїв в картонних коробках під прилавком магазину, то колегією суддів такі відхиляються з урахуванням наступного. 
Згідно з вимогами п.81.3 ст.81 ПК України, під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом. 
Відповідно до пп.20.1.13 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи, серед інших прав, мають право доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу. 
Отже, контролюючі органи під час проведення перевірок мають право доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються в тому числі для провадження господарської діяльності. 
Відносно твердження апелянта про те, що під час складення акту перевірки інспектори на власний розсуд, без залучення фахівця, на «око» написали вартість кожної вилученої пляшки, колегія суддів звертає увагу на той факт, що акт перевірки, а також додатки до нього підписані продавцем ОСОБА_3 , а також ОСОБА_1 без будь-яких заперечень, у тому числі і без зауважень стосовно вартості виявлених алкогольних напоїв. 
Позивач (апелянт), стверджуючи про неправильність визначення вартості виявлених пляшок алкогольних напоїв, не наводить жодних конкретних позицій алкогольних напоїв, які би придбавалися ним за ціною, нижчою ніж зазначено в додатках до акту перевірки, та не покликається на докази щодо іншої фактичної вартості того чи іншого алкогольного напою. 
Водночас, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги покликання позивача на постанову Волинського апеляційного суду від 06.05.2020 у справі №161/655/20 (якою скасовано постанову судді Луцького міськрайонного суду від 10.04.2020 щодо ОСОБА_1 та провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 164 КУпАП закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення) та постанову Волинського апеляційного суду від 12.05.2020 у справі №161/656/20 (якою скасовано постанову судді Луцького міськрайонного суду від 10.04.2020 щодо ОСОБА_1 та провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 164-5 КУпАП закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення) (а.с. 33-36), оскільки за вказаними постановами Волинського апеляційного суду скасовані у справах №161/655/20, №161/656/20 постанови суддів Луцького міськрайонного суду із закриттям провадження у справі з тих підстав, що справи відносно ОСОБА_1 були розглянуті у його відсутності, а протоколи про адміністративне правопорушення складені без дотримання встановлених вимог. Тобто, встановлені у наведених справах про адміністративні правопорушення фактичні обставини є відмінними від даної справи та не мають преюдиційного значення для розглядуваної адміністративної справи згідно приписів статті 78 КАС України. 
Відтак, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного рішення про застосування фінансових санкцій від 19.06.2020р. №000270-32 у частині застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17000  грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії, відповідно до абзацу шостого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР. 
Відносно доводів позивача (апелянта) про те, що виявлені алкогольні вироби належали брату, що зберігалися у картонних коробках, для подальшого святкування весілля, які брат мав забрати, то слід врахувати, що відповідно до абз.4 п.23 Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006р. №833, забороняється зберігання на місці проведення розрахунку (в касі, грошовому ящику, сейфі тощо) готівки, що не належить суб`єкту господарювання, а також особистих речей касира чи інших працівників. 
Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення про застосування фінансових санкцій відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а суми штрафних санкцій: в розмірі 17000 грн. (за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії, відповідальність за що передбачена абзацом 6 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР);  в розмірі 70740  грн. (200% вартості алкогольних напоїв на суму 35370  грн., які зберігалися без марок акцизного податку встановленого зразка за зберігання алкогольних напоїв, відповідальність за що передбачена абзацом 19 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР), застосовані до відповідача правомірно. 
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржене рішення про застосування фінансових санкцій від 19.06.2020 року №000270-32 року винесено відповідачем правомірно, а тому відсутні підстави для його скасування. 
Колегія суддів апеляційного суду також зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. 
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Решта доводи скаржника (позивача), зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 17.12.2020 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                    постановив:  

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року в адміністративній справі №140/9960/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними і скасування наказу та рішення – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль