Справа № 442/2641/20                                Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П. 
Провадження № 22-ц/811/2723/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 46

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 березня 2021 року 31 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,
секретаря: Івасюти М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  - ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього 150000 грн. в якості компенсації моральної шкоди за смерть її матері.
В обґрунтування позову вказує на те, що 25.02.2016 року на а/д "Київ-Чоп" в с.Дубина Сколівського району Львівської області сталась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої загинув пішохід ОСОБА_4 , яка була її матір`ю. Наїзд на пішохода відбувся автомобілем «МERCEDES-BENZ SPRINTER» під керуванням відповідача при цьому смерть матері відбулась внаслідок роздроблення основи черепа та була миттєвою.
26.02.2016 року за вказаним фактом відкрито кримінальну справу за номером в ЄРДР 12016140000000293 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яку 27.04.2016 року постановою слідчого СУ ГУ НП у Львівській області закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Вважала, що закриття кримінальної справи не позбавляє відповідача обов`язку відшкодувати їй відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України моральну шкоду, яка завдана у зв`язку із смертю її матері. 
На підставі викладеного, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, просила суд призначити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач як донька загиблої пережила та переносить на теперішній час.
Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 серпня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) гривень в якості компенсації моральної шкоди за смерть її матері ОСОБА_4 .
В задоволенні решти позову відмовлено.
Вказане рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що судом не наведено аргументів зменшення розміру моральної шкоди, що на його думку свідчить про необґрунтованість рішення. Також стверджує, що судом не враховано глибину моральних страждань позивача, яка була донькою загиблої та не враховано усіх обставин справи, на які покликався позивач у позовній заяві.
Враховуючи наведене просить рішення суду змінити та стягнути з відповідача 150 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
11 лютого 2021 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав до суду заперечення на апеляційну скаргу. Просить суд апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - ОСОБА_2  залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 серпня 2020 року - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що на відповідача як на володільця джерела підвищеної небезпеки покладається обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди незалежно від його вини, оскільки зі змісту постанови про закриття кримінальної справи вбачається, що дана дорожньо - транспотна пригода сталася внаслідок неправомірних дій зі сторони пішохода ОСОБА_4 . Тому вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є підставними.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд зазначив, що позивачка безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати матері, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, тому, враховуючи відсутність вини відповідача, те, що загибла порушила правила безпеки руху, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд стягнув з відповідача 100 000 грн. моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Матеріалами справи та судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 , видане Крушельницькою сілською радою Сколівського району Львівської області), яка була матір`ю позивача ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , виданим Крушельницькою с/радою Сколівського району Львівської області.
Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 27.04.2016 року, 25.02.2016 року близько 18.40 год. у Львівській області Сколівського району на автодорозі Київ-Чоп в с.Дубина автомобіль «МERCEDES-BENZ SPRINTER», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих травм померла на місці пригоди. Причиною даної ДТП стали неправомірні дії зі сторони пішохода ОСОБА_4 , яка своїми діями створила аварійну ситуацію водію автомобіля «МERCEDES-BENZ SPRINTER», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , який був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного екстренного гальмування.
Органом досудового розслідування встановлено, що ДТП сталася внаслідок неправомірних дій пішохода ОСОБА_4 , яка в порушення вимог ПДР України, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, здійснила вихід на проїзну частину дороги при цьому її видимість, була обмежена темною порою доби і перед виходом на проїзну частину дороги пішохід не впевнилась у відсутності небезпеки для себе, такими своїми діями пішохід створила аварійну ситуацію водію автомобіля «МERCEDES-BENZ SPRINTER», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_3 ,
При розслідуванні кримінального правопорушення об`єктивних доказів вини водія ОСОБА_3 в порушенні ПДР України та наїзду на пішохода ОСОБА_4 не встановлено.
Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно досліджених судом документів, що містяться у матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 і має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їх матері.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Органом досудового слідства встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок ДТП за участю транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки), яким керував відповідач ОСОБА_3 .
Заподіяння моральної шкоди дитині потерпілої доведено безпосередньо фактом спричинення смерті її матері джерелом підвищеної небезпеки, що відповідно до п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України є підставою для відшкодування їй моральної шкоди незалежно від доведеності вини відповідача.
Щодо визначення розміру моральної шкоди, то за змістом ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері слід також враховувати характер стосунків позивача та померлого за час його життя: сімейний стан позивача, ступінь близькості, спільно чи окремо проживали, способи та регулярність спілкування тощо.
Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Визначаючи позивачці моральне відшкодування в розмірі 100 000 грн., суд першої інстанції вірно врахував моральні страждання позивачки, які зумовлені глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати матері, у зв`язку із чим у неї виникла необхідність зміни звичайного способу життя. З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 31.03.2021 року

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Крайник Н.П.

                                                                Мельничук О.Я.