ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 334/6427/20(2-а/334/207/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою  Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09.12.2020 року в адміністративній справі №334/6427/20(2-а/334/207/20) (суддя у 1 інстанції Фетісов М.В.) за позовом   ОСОБА_1  до  Інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Коліус Анни Олександрівни, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Коліус Анни Олександрівни, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову серії ЕАМ № 3405853 від 09.11.2020 року та закрити провадження по справі.
Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях позивача, що свідчить про безпідставність прийняття оскаржуваної постанови.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2020 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09 листопада 2020 року серії ЕАМ № 3405853, якою позивача накладене стягнення у вигляді штрафу у сумі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок за адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1  ст.122 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1  ст.122 КУпАП, щодо позивача закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1  судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позову. 
Справа судом розглянута  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду у суді апеляційної інстанції,   постановою від 09.11.2020 року серії ЕАМ № 3405853, складеною інспектором УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Коліус А.О., позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1  ст.122 КУпАП  з те, що « 09.11.2020 об 11.30 годині   ОСОБА_1  в с. Братське шосе Запорізьке 2 км, керуючи транспортним засобом Daewoo, реєстраційний № НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 1 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 41 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним приладом Trucam 0005821, чим порушив п. 12.4  ПДР  України (порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год). Вказаною постановою на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 255,00 гривень.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, та іншими документами.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Серед вимог ч.1 ст. 280 КУпАП вказано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Нормою  статті 52 Закону України «Про дорожній рух»  визначено, зокрема, що контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Відповідно до вимог ч. 5  ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього  Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Частиною 1  статті 40 Закону України «Про Національну поліцію»  передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку.
Пунктом 12.9 (б)  Правил дорожнього руху  визначено, що забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Відповідно до вимог п. 1.9  Правил дорожнього руху  України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Стаття 122 КУпАП  встановлює відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Положеннями ч. 1  ст. 222 КУпАП  встановлено, що органи Національної поліції, з-поміж іншого, розглядають справи про адміністративні правопорушення  правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ч. 1  ст. 122 КУпАП.
Положенням п.12.4 Правил дорожнього руху передбачено, що у  населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Разом з тим, з тексту спірної постанови слідує, що позивач у населеному пункті рухався зі швидкістю (1км/год.), тобто зі швидкістю яка була меншою за максимально дозволену швидкість (50 км/год.), встановлену п. 12.4  ПДР  України, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1  ст.122 КУпАП., про що вірно зазначив суд першої інстанції. 
Посилання скаржника про те, що в спірній постанові зазначення швидкості автомобіля відповідача 1 км/год. є опискою, в той час як позивач рухався зі швидкістю 91 км/год., що підтверджується фото та відео фіксацією правопорушення, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, наданий відеозапис не є належним доказом, оскільки такий запис не зазначено в додатку до постанови серії ЕАМ № 3405853 від 09.11.2020 року (п. 7 постанови не містить зазначення, які матеріали додаються до постанови).
Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду в постанові від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016).
За таких обставин, в матеріалах справи відсутня достатня доказова база щодо вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення адміністративного позову.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  316,  321,322,  327,  329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу    Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09.12.2020 року в адміністративній справі №334/6427/20(2-а/334/207/20) - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09.12.2020 року в адміністративній справі №334/6427/20(2-а/334/207/20) - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до  ст.328 КАС України  касаційному оскарженню не підлягає.      
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва