ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 520/14638/2020	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України 
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року 
у справі №520/14638/2020 
за позовом   ОСОБА_1  
до  Другого апеляційного адміністративного суду     
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                                                   ВСТАНОВИВ:
26 жовтня 2020 р.    ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до   Другого апеляційного адміністративного суду   в якому просила: 
- визнати протиправними дії Другого апеляційного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 15 червня 2020 року із застуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою, згідно вимог частини третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-IX від 13 квітня 2020 року);
- зобов`язати Другий апеляційний адміністративний суд нарахувати ОСОБА_1 невиплачену суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 15 червня 2020 року у відповідності до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді та встановлених доплат, загальна сума якої з урахуванням податків (податок з доходів фізичних осіб та військовий збір) складає 279226 (двісті сімдесят дев`ять тисяч двісті двадцять шість) грн. 99 коп. та провести відповідні виплати з урахуванням фактично виплачених сум;
- допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення суддівської винагороди за один місяць.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 15 червня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою, згідно вимог частини третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" є протиправними.
Рішенням  Харківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 р. у справі № 520/14638/2020 адміністративний позов    ОСОБА_1 до Другого апеляційного адміністративного суду   про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. 
Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції фактично виходив з того, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач повинен був керуватися виключно положеннями статті 135 Законом №1402-III, які є спеціальними для спірних правовідносин та які попри те, що в часі цей закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону №294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ). При цьому, суд зауважив, що Закон № 553-ІХ не є законом про судоустрій, в розумінні положень статті 130 Конституції України, ним не вносилися зміни до Закону №1402-III (стосовно розміру суддівської винагороди), а тому він не може встановлювати розмір винагороди судді. З цих підстав суд дійшов висновку про неправомірність обмеження виплати позивачеві у спірний період суддівської винагороди (розміром, що не перевищує десять прожиткових мінімумів) на підставі положень статті 29 Закону №294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ).
Не погодившись з рішенням суду, Державною судовою адміністрацією України  подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 р. у справі № 520/14638/2020, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що в спірному випадку відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом №294-IX (в редакції Закону №553-IX). При цьому, за позицією скаржника, прийняття 28.08.2020 Конституційним Судом України рішення №10-р/2020 на спірні правовідносини з 18.04.2020 по 15.06.2020 не може впливати, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до його прийняття.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, ОСОБА_1 у 1985 році обрано суддею Комінтернівського районного народного суду м. Харкова.
Постановою Верховної Ради України від 13.07.2000 року №1895-ІІІ обрана суддею Комінтернівського районного суду м. Харкова безстроково.
Постановою Верховної Ради України від 20.03.2008 року №239-VI обрана суддею Харківського апеляційного адміністративного суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 26.12.2018 року №4006/0/15-18   переведена на посаду судді Другого апеляційного адміністративного суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя №1805/0/15-20 від 11.06.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку та на підставі наказу голови Другого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2020 року №04-05/145 відраховано зі штату суду з 15.06.2020 року.
В період з 18 квітня 2020 року по 15 червня 2020 року позивачці   нарахована та виплачена суддівська винагорода відповідно до ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України" із застосуванням обмеження у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, що підтверджується довідкою №03-29/25063/20 від 18.08.2020, виданої Другим апеляційним адміністративним судом.
Загальна сума обмеження суддівської винагороди у зазначений період з урахуванням суми податків, відповідно до вказаної довідки, складає 279226,99 грн.
Не погоджуючись із таким діями відповідача позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити:  
За змістом частини другої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до частини третьої наведеної статті (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу, зокрема, судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Встановлені обставини справи, які фактично і стали підставою для звернення позивачки із цим позовом до суду, свідчать про те, що у період з 18.04.2020 року по 15.06.2020 року суддівська винагорода їй нараховувалась та виплачувалась у розмірі меншому, ніж те визначено статтею 135 Закону №1402-VIII.
Така ситуація зумовлена набранням 18 квітня 2020 року чинності Законом №553-ІХ, яким Закон №294-ІХ доповнено, зокрема, статтею 29 такого змісту (тут - в редакції, яка діяла до ухвалення Рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року): установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки (частина перша).
Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина друга).
Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті; частина третя).
Отже, вказаним Законом   визначено розмір заробітної плати (суддівської винагороди) на період дії карантину, при цьому такий розмір суддівської винагороди не узгоджувався із положеннями статті 135 Закону № 1402-VIII.
Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частин першої, третьої статті 29 Закону №294-ІХ.
Конституційним Судом України визнано, що скасування чи зміни законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції правильно виходив з того, що розмір винагороди судді встановлений Законом № 1402-VIII та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Так, у відповідності до статті 130 Конституції України, розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Закон № 1402-VIII, з огляду на свою назву та сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в розумінні статті 130 Конституції України.
Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, зміни до наведеного Закону в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період не вносилися.
Стосовно посилань скаржника на набрання чинності Законом № 553-ІХ (яким Закон № 294-ІХ доповнено статтею 29) як на правову підставу для обмеження виплати суддівської винагороди, то суд апеляційної інстанції зазначає, що цей Закон не є законом про судоустрій та ним не вносилися зміни до Закону № 1402-VIII (стосовно розміру суддівської винагороди).
Суд першої інстанції обґрунтовано зауважив те, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які попри те, що в часі цей закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону № 294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ).
При цьому, Закон № 294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ) має іншу сферу регулювання. Вимоги щодо його змісту містяться в частині другій статті 95 Конституції України та деталізовані у БК України. Цей закон (про державний бюджет) не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
Отже, за такого правового регулювання, є правильними висновки суду першої інстанції, що обмеження виплати позивачці суддівської винагороди у період з 18.04.2020 по 15.06.2020 року на підставі статті 29 Закону №294-IX (в редакції Закону №553-IX) було неправомірним.
Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 03 березня 2021 року у справі №340/1916/20.
В той же час суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності в спірному випадку визнання протиправними дій Другого апеляційного адміністративного суду та задоволення позову в цій частині заявлених вимог.
Так, суд першої інстанції, задовольняючи позов в цій частині заявлених вимог, не зазначив, які саме дії Другого апеляційного адміністративного суду, як суб`єкта владних повноважень, в контексті положень статті 2 КАС України, вчинені ним з порушенням вимог Закону, або всупереч, не на підставі наданих повноважень.
Позивач, заявляючи вимоги про визнання протиправними дій Другого апеляційного адміністративного суду, не наводить аргументів стосовно протиправності дій відповідача.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання протиправними дій апеляційного суду.
Також, в спірному випадку суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами, встановив, що відповідачем не доведено, що видатки на утримання Другого апеляційного адміністративного суду (зокрема на суддівську винагороду), визначені Державним бюджетом України на 2020 рік, з квітня 2020 року були скорочені.
Встановлені судом першої інстанції обставини не спростовані і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Зокрема, скаржником не надано доказів того, що у зв`язку з прийняттям Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік №553-IX від 13.04.2020 до кошторису та розпису видатків Другого апеляційного адміністративного суду були внесені зміни щодо зменшення фонду заробітної плати, які у період з 18.04.2020 до 28.08.2020 унеможливили виплату позивачу суддівської винагороди у розмірі, встановленому Законом України  « Про судоустрій і статус суддів ».
Отже, доводи скаржника, що відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету, є безпідставними, оскільки, статтею 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік видатки Державного бюджету не визначались. Крім того, відповідно до Додатку № 3 до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік загальні видатки на забезпечення здійснення правосуддя (код 0501020) Законом №553-IX були збільшені, а в частині фонду оплати праці залишились незмінними.
Таким чином, встановлені у справі фактичні обставини свідчать, що Другий апеляційний адміністративний суд розпорядився виділеними йому відповідно до вимог ст. 135 Закону № 1402-VIII коштами для виплати суддівської винагороди (зокрема й позивачу) з урахуванням обмежень, які встановлені статтею 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ).
З цих підстав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідальною особою за невиплату позивачці суддівської винагороди в повному обсязі є саме Другий апеляційний адміністративний суд, а тому саме останній і повинен здійснити позивачці нарахування недотриманих коштів.
Аргументи скаржника в апеляційній скарзі з приводу того, що рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 р. № 10-р/2020 не впливає на спірні правовідносини, на думку суду апеляційної інстанції, не мають правового значення для вирішення цієї справи, оскільки у спірному випадку йдеться не про можливість ретроспективної дії даного рішення Конституційного Суду України, тобто можливості застосування рішення на правовідносини, які відбувалися до часу його ухвалення, а про донарахування ОСОБА_1 не виплаченої суддівської винагороди, розмір якої  обмежений внаслідок прийняття Закону, яким, в силу положень ст..130 Конституції України, Закону №1402-VIII, не може бути врегульований розмір суддівської винагороди.
Тобто, у спірному випадку визначальним є те, чи правильно застосовано відповідачем законодавство України в частині визначеного розміру суддівської винагороди, з врахуванням наявності конкуренції норм права, якими, у спірному періоді, по різному визначався розмір суддівської винагороди.
З огляду на все вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині задоволених вимог щодо визнання протиправними дій Другого апеляційного адміністративного суду з прийняттям нової постанови в цій частині заявлених вимог, про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення  Харківського окружного адміністративного суду  від  08 грудня 2020 р. у справі № 520/14638/2020 – задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду  від  08 грудня 2020 р. у справі № 520/14638/2020 в частині задоволених вимог щодо визнання протиправними дій Другого апеляційного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 15 червня 2020 року із застуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою, згідно вимог частини третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-IX від 13 квітня 2020 року) скасувати та в цій частині прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
В решті рішення  Харківського окружного адміністративного суду  від  08 грудня 2020 р. у справі № 520/14638/2020 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст. ст. 328, 329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко