Справа № 307/3958/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        26 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,
з участю секретарки судового засідання Балаж Н. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2020 року, ухвалене суддею Чопик В.В., повний текст рішення складено 25.03.2020, 
в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позов обґрунтований тим, що 7 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та банком на підставі анкети-заяви № б/н був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останній надав відповідачу кредит у розмірі 3 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
ОСОБА_1 своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 31.10.2019 у нього виникла перед банком заборгованість у розмірі 498 198,47 грн, яка складається з: 3 025,95 грн - за кредитом; 487 801,58 грн - за відсотками по користуванню кредитом; 7 370,94 грн - за пенею. 
Посилаючись на наведені обставини банк просив стягнути з відповідача на свою користь лише частину зазначеної заборгованості у розмірі 126 571,61 рн, а саме: 3 025,95 грн - за кредитом та 123 545,66 грн - по процентах за користування кредитом за період із 07.02.2012 по 30.12.2017. Водночас просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь понесені по справі 1 921 грн витрат на оплату судового збору.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 3 025,95 грн та 1 921 грн судових витрат по сплаті судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 123 545,66 грн заборгованості за процентами, банк подав на нього апеляційну скаргу внаслідок порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Скарга мотивована тим, що місцевим судом не надано належним чином оцінки укладеному між сторонами кредитного договору від 07.02.2012, де відповідач отримав кредит у розмірі 3 600 грн у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку, користувався такими коштами, а відтак банк, зокрема відповідно до положень статей 1048, 1054 ЦК України, управі вимагати від ОСОБА_1 одержання відсотків за користування наданого йому кредиту. 
З огляду на це банк просив оскаржене рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не скористався.

У судовому засіданні представниця АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дурдинець Р.Ю. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав наведених у ній. 

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому його неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дурдинець Р.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 

Рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості у розмірі 3 025,95 грн тіла кредиту в апеляційній скарзі не оспорюється, а відтак апеляційним судом не перевіряється. 

Відмовляючи у задоволенні позову банку в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції керувався тим, що в анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг процентна ставка не зазначена, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» ОСОБА_1 не підписаний, тобто сторонами не досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, а тому є відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 123 545,66 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період із 07.02.2012 по 30.12.2017. 
Проте колегія суддів із такими висновками місцевого суду в повній мірі погодитися не може з огляду на таке.
Судом установлено, що 7 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник – АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений на підставі анкети-заяви кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 600 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.
Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив свою згоду, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а. с. 9).
До кредитного договору банк додав витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» та Умов і правил надання банківських послуг (а. с. 10-34). 
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 07.02.2012, то станом на 31 травня 2019 року заборгованість відповідача перед банком становить 498 198,47 грн, яка складається з: 3 025,95 грн - за кредитом; 487 801,58 грн - за відсотками по користуванню кредитом; 7 370,94 грн - за пенею (а. с. 6-8). 
Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за цим кредитним договором ОСОБА_1 було видано кредитну картку з терміном дії до жовтня 2015 року (а. с. 77). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою ст. 1054 ЦК України регламентовано, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Положеннями частини першої статті 633 ЦК України врегульовано, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою статті 1050 ЦК України констатовано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отож, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Правилами ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Із матеріалів справи вбачається, що факт укладення цього кредитного договору та його умови, зокрема розмір процентів за користування кредитом, відповідачем ОСОБА_1 не заперечується. 
Водночас як видно з розрахунку заборгованості за цим кредитним договором, то ОСОБА_1 неодноразово виконував його умови, оскільки останній платіж у розмірі 1 100 грн ним було сплачено 06.09.2012 (а. с. 6), що свідчить про погодження ним із такими умовами кредитного договору, в тому числі нарахованими відсотками за користування одержаними кредитними коштами. 
Приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України регламентовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому не є правомірним нарахування процентів на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України до повного погашення заборгованості за кредитом.
Отже, на переконання колегії суддів, оскільки строк дії кредитної картки ОСОБА_1 закінчився ще у жовтні 2015 року і нова картка відповідачу банком не видавалася, що свідчить про закінченням строку дії кредитного договору, а тому задоволенню підлягають вимоги банку про стягнення з відповідача лише відсотків до жовтня 2015 року, що згідно з наданим розрахунком заборгованості, з урахуванням сплачених ОСОБА_1 коштів на погашення кредиту, становить 16 192,17 грн (а. с. 7). При цьому нараховані після жовтня 2015 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору, відсотки задоволені бути не можуть, оскільки права АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у даному випадку захищенні положеннями ст. 625 ЦК України, застосування яких банк у цій справі не просив.
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що позивач у повній мірі не довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами своїх вимог, у межах перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення, які знайшли тільки часткове підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів частково уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
За таких обставин, оскаржене рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог банку не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з одночасним ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2020 року в частині відмови Акціонерному товариству комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення відсотків – скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.02.2012 у розмірі 16 192,17 грн, яка складається із заборгованості за відсотками за період з 07.02.2012 по 31.10.2015. 

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 червня 2021 року.

Суддя-доповідачка 

Судді