УХВАЛА

12 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/18662/19
адміністративне провадження № К/9901/15900/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Державної митної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2021 року у справі №640/18662/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Миколаївської митниці ДФС, Державної митної служби України, Чорноморської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до  Державної фіскальної служби України, Миколаївської митниці ДФС, Державної митної служби України, Чорноморської митниці Державної митної служби України, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність начальника Миколаївської митниці ДФС, який не направив відповідних документів до ДФС України з метою поновлення позивача на вакантній посаді - заступника начальника Миколаївської митниці ДФС, який згідно посадових обов`язків контролює діяльність митних постів митниці;

- зобов`язати Державну митну службу України, до якої перейшли повноваження Державної фіскальної служби України спільно з Чорноморською митницею Державної митної служби України (як правонаступника Миколаївської митниці ДФС), поновити позивача на рівнозначній посаді заступника начальника Чорноморської митниці ДФС;

- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 14 серпня 2019 року № 1375-о "Про звільнення позивача" заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів;

- визнати протиправним та скасувати наказ Миколаївської митниці ДФС від 12 вересня 2019 року № 319-о "По особовому складу" (яким оголошено наказ ДФС України від 14 серпня 2019 року № 1375-о "Про звільнення позивача");

- стягнути з Чорноморської митниці Держмитслужби (як правонаступника Миколаївської митниці ДФС) на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 14 серпня 2019 року;

- стягнути з Миколаївської митниці ДФС середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2018 року у справі № 826/6555/15 з 1 червня 2018 року до 23 травня 2019 року включно в сумі: 64 789,32 грн (з врахуванням податків та зборів ПДФО 18%, військовий збір 1,5%).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року позов задоволено частково:

- стягнуто з Державної фіскальної служби України середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2018 року у справі № 826/6555/15 з 1 червня 2018 року до 16 травня 2019 року включно в сумі: 63  727,20 грн (шістдесят три тисячі сімсот двадцять сім гривень 20 копійок);

- визнано протиправною бездіяльність начальника Миколаївської митниці ДФС, який не направив відповідних документів до ДФС України з метою поновлення ОСОБА_1 на вакантній посаді - заступника начальника Миколаївської митниці ДФС, який згідно посадових обов`язків контролює діяльність митних постів митниці;

- визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України від 14 серпня 2019 року №1375-о «Про звільнення ОСОБА_1 », заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів;

- визнано протиправним та скасовано наказ Миколаївської митниці ДФС від 12 вересня 2019 року №319-о «По особовому складу» (яким оголошено наказ ДФС України від 14 серпня 2019 року №1375-о «Про звільнення ОСОБА_1 »);

- зобов`язано Державну митну службу України, до якої перейшли повноваження Державної фіскальної служби України спільно з Чорноморською митницею Держмитслужби (як правонаступника Миколаївської митниці ДФС) поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді заступника начальника Чорноморської митниці ДФС з 13 вересня 2019 року;

- зобов`язано Чорноморську митницю Держмитслужби (як правонаступника Миколаївської митниці ДФС) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 13 вересня 2019 року і до дня постановлення судового рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року змінено, викладено абзац другий, шостий та сьомий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

" 2. Стягнути з Державної фіскальної служби України середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2018 року у справі № 826/6555/15 з 01 червня 2018 року по 16 травня 2019 року включно в сумі 212  774 грн 13 коп.

6. Зобов`язати Державну митну службу України поновити ОСОБА_1 з 13 вересня 2019 року на службі у Миколаївській митниці як у відокремленому підрозділі Державної митної служби України на посаді рівнозначній заступника начальника Миколаївської митниці.

7. Зобов`язати Державну митну службу України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 13 вересня 2019 року до 15 вересня 2020 року у розмірі 291143 грн 88 коп."

У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року залишено без змін.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Державна митна служба України звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 28 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2021 року у справі №640/18662/19 скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судом апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваної постанови не були враховані висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №812/1408/16 та постанові від 27 грудня 2018 року у справі №812/825/16. Однак правовідносини у цих справах не є подібними до правовідносин, які склались у справі №640/18662/19.

Так, у справах №812/1408/16 та №812/825/16 спірні правовідносини виникли з підстав заміни сторони виконавчого провадження, в якій заявник просив замінити боржника - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління ОВПП ДФС на Головне управління ДФС у Луганській області. Натомість, у справі №640/18662/19 оскаржується звільнення позивача з органів ДФС.

Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Одночасно, Верховний Суд звертає увагу, що лише загальні посилання на неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах за відсутності посилання на відповідні постанови Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної  інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.  Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх  інстанцій судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу Державної митної служби України належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2021 року у справі №640/18662/19.

Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених  КАС України  підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної митної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2021 року у справі №640/18662/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Миколаївської митниці ДФС, Державної митної служби України, Чорноморської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М.       Мартинюк,
Суддя      Верховного Суду