УХВАЛА
 
17 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 211/5609/20
провадження № 61-7223ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2021 року та касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
28 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції, у якій просив зобов`язати Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України здійснити списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями інспектора роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 у розмірі 30 000,00 грн. 
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України здійснити списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями інспектора роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 , суму у розмірі                             15 000,00 грн. Судові витрати компенсовано за рахунок держави. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2021 року апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції задоволено частково. Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від                        30 листопада 2020 року змінено, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої                            з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь                ОСОБА_1 з 15 000,00 грн до 5 000,00 грн.
В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
22 квітня 2021 року  ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просять скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду 26 березня 2021 року в частині зміни рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада                   2020 року щодо зменшення розміру моральної шкоди, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.
23 квітня 2021 року Департамент патрульної поліції подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2021 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.
У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких мотивів.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У пункті 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Справа № 211/5609/20 є малозначною в силу закону, оскільки ціна позову в ній становить 30 000,00 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого з 01 січня 2021 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» цього показника на рівні                              2 270,00 грн складає 227 000,00 грн (100 х 2 270,00). 
ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 у касаційній скарзі вказують, що зазначена справа є малозначною, однак справа має виняткове значення для позивача, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, через травму ноги пересувається лише за допомогою палиці, більше року доводив незаконність його притягнення до адміністративної відповідальності, через тривалий розгляд справ перебував на лікарняному, постійні стреси пов`язані з судовими процесами та необхідністю доведення своєї правоти заважають позивачу видужувати та зосереджуватись на своєму здоров`ї. Агресивні дії працівників поліції під час кожного судового засідання при розгляді скарги ОСОБА_1 на незаконні дії працівників патрульної поліції та звинувачення в обмані негативно впливали на стан здоров`я позивача, тому розмір моральної шкоди відповідає моральним стражданням скаржника. 
Проте ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 не обґрунтовують, чому саме справа має виняткове значення для позивача. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням і відповідно не свідчить, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга  ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 та додані до неї матеріали не містять.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга Департаменту патрульної поліції та додані до неї матеріали не містять.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                       у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційні скарги подані на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційні скарги подані на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2021 року та касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                             М. М. Русинчук
                                                                                                                        Н. О. Антоненко
В. І. Крат