Постанова 
Іменем України 
 
27 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 466/3563/19
провадження № 61-18945св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
третя особа - Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2019 року в складі судді Луців-Шумської Н. Л. та на постанову Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року в складі колегії суддів Шандри М. М., Левика Я. А., Савуляка Р. П., 
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У травні 2019 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. 
 
В обґрунтування позову зазначали, що їх син ОСОБА_4 з 17 квітня 2014 року по 26 вересня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Під час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із відповідачкою. 
 
Вказують, що ОСОБА_3 чинить перешкоди позивачам у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_5 , а їх спроби налагодити контакт з відповідачкою та погодити графік спілкування з внуком залишилися безрезультатними. 
 
Позивачі не мають можливості звернутися в орган опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні внука, оскільки відповідно до частини першої статті158 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування має право визначати способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, у зв`язку з чим спосіб участі інших родичів у спілкуванні з дитиною визначається виключно судом. 
 
Просили суд: зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з внуком ОСОБА_5 ; встановити способи участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_5 шляхом встановлення перебування дитини з дідусем та бабусею щотижнево у їхньому домі за адресою: АДРЕСА_1 з 18:00 години п`ятниці по 18:00 годину неділі з обов`язком забирати дитину та повертати її за адресою: АДРЕСА_2 (місце проживання відповідача).
 
Короткий зміст судового рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року, позов задоволено частково; 
     встановлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 порядок спілкування та участі у вихованні онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом перебування онука з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за місцем їх проживання АДРЕСА_1 в першу і третю суботи та неділі місяця з 10:00 год суботи по 18:00 год неділі з обов`язком забрати онука з місця його проживання за адресою АДРЕСА_2 (місця проживання матері дитини ОСОБА_3 );
     зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні та зустрічах з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до встановленого судом графіку.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 чинить позивачам перешкоди у спілкуванні з їх онуком, що суперечить статтям 159, 257, 263 СК України, оскільки позивачі як дід та баба мають право на спілкування зі своїм онуком. 
 
Урахувавши інтереси дитини, її вік, фізіологічні особливості, звичний розпорядок дня, стан здоров`я та психоемоційний стан, а також стан здоров`я, поведінку та емоційний стан позивачів, їх можливість забезпечити онука належними умовами перебування, суд першої інстанції встановив позивачам указаний порядок спілкування та участі у вихованні онука та зобов`язав відповідачку не чинити їм перешкоди у спілкуванні з онуком. 
 
Аргументи учасників справи
 
У грудні 2020 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року, у якій просить скасувати оскаржені судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Касаційну скаргу мотивує тим, що:
     під час розгляду справи судами не було дотримано принципи справедливості, добросовісності та розумності, прийнято рішення без урахування віку дитини (п`ять років) та встановлено графік зустрічей, який порушує звичний режим дитини та не відповідає її інтересам; 
     справу розглянуто без відповідного висновку Органу опіки та піклування, що суперечить статті 19 СК України та правовим позиція Верховного Суду, викладених в постановах від 02 грудня 2020 року в справі № 308/9575/18, від 08 квітня 2020 року в справі № 635/2771/17;  
     суд першої інстанції розглянув справу 13 грудня 2019 року без участі відповідача та її представника, оскільки представник відповідача не мав можливості з`явитися в суд з поважних причин та подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд першої інстанції безпідставно не задовольнив;
     суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки в проваджені Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа № 466/5390/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, що унеможливлює розгляд цієї справи без вирішення вказаного питання;
     суд першої інстанції безпідставно відмовив у залученні до розгляду справи в якості третьої особи ОСОБА_4 , який є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже розгляд цієї справи зачіпає його права та інтереси; 
     апеляційний суд не врахував позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 17 жовтня 2020 року в справі № 402/428/16 про те, що суди під час вирішення спорів щодо дітей мають виходити в першу чергу з інтересів дитини. 
 
У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_3 , у якому вони просять залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін. Вказують, що до компетенції органу опіки та піклування не входить вирішення спорів щодо участі у спілкуванні діда та баби з онуком, оскільки вони вправі тільки надавати висновки у спорах щодо встановлення участі батьків у спілкуванні з дитиною. Аргументи касаційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не заслуговують на увагу та спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами. Постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 308/9575/18 та від 08 квітня 2020 року в справі № 635/9575/18, на які посилається відповідач як на підставу касаційного оскарження, не можуть бути враховані судом, оскільки в них інші фактичні обставини ніж у цій справі. 
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2021 року відкрито касаційне провадження в справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року зупинено дію постанови Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 11 січня 2021 року зазначено, що у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах: Верховного Суду України: від 02 грудня 2020 року в справі № 308/9575/18, від 08 квітня 2020 року в справі № 635/2771/17, від 17 жовтня 2020 року в справі № 402/428/16. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що син позивачів ОСОБА_4 з 17 квітня 2014 року по 26 вересня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з  ОСОБА_3 
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивачі у справі є бабою та дідом онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів. 
 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
 
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
 
Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
 
Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
 
Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.
 
За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
 
Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом справ щодо розв`язання спору відносно участі у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 308/9575/18 (провадження № 61-5102св20) вказано, що: «системний аналіз норм Сімейного Кодексу України дає підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування баби з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та його участь у судовому засіданні».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17 (провадження № 61-40050св18) вказано, що: «на рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Суд першої інстанції під час розгляду справи на вказані норми законодавства уваги не звернув та ухвалив судове рішення щодо визначення участі діда у вихованні дитини та визначення йому часу для спілкування, не отримавши письмового висновку органу опіки та піклування, який у цій категорії справ є обов`язковим, незважаючи на заяву позивача про необхідність витребувати висновок органу опіки та піклування».  
 
Враховуючи норми сімейного законодавства України та указані висновки Верховного Суду, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда та баби з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.
 
Проте, у матеріалах справи відсутній висновок органу опіку й піклування щодо вирішення спору, що виник між сторонами.
Суд першої інстанції під час розгляду справи на вказані норми законодавства уваги не звернув та ухвалив судове рішення щодо визначення порядку участі діда та баби у вихованні дитини та часу і способів спілкування, не отримавши письмового висновку органу опіки та піклування, який у цій категорії справ є обов`язковим. 
 
Апеляційний суд, одержавши відповідь Шевченківської районного адміністрації Львівської міської ради про те, що надання висновку органу опіки та піклування відносно спору щодо участі у вихованні онука дідом та бабою чинним законодавством не передбачено, не звернув увагу на положення статті 367 ЦПК України та необхідність встановлення обставин, визначених у статтях 158, 159 СК України для правильного вирішення спору. 
 
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
 
Оскільки встановлено підстави для скасування оскаржених судових рішень, то суд касаційної інстанції інші підстави відкриття касаційного провадження не аналізує. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
З урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постановахВерховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 308/9575/18 (провадження № 61-5102св20) та від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17 (провадження № 61-40050св18) колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржені рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
У частині четвертій статті 411 ЦПК України закріплено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки постанова апеляційного суду підлягає скасуванню підстав для вирішення питання поновлення її дій немає. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року скасувати.
 
Передати справу № 466/3563/19 на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2019 року та постанова Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року, втрачають законну силу.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    В. І. Крат
Судді                                                                              Н. О. Антоненко
                                                                                      І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук