П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/12937/20	

Час і місце ухвалення судового рішення суду 1 інстанції:
11:35 год., м. Одеса;
Дата складання повного тексту судового рішення суду 1 інстанції:
22.03.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.
          
            П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Танасогло Т.М.
    За участю: секретаря – Іщенка В.О.
       представника апелянта – Жуган Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позову (а.с. 100-107), просив:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо зупинення виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житла;
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати у повному обсязі ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення, визначеної пунктом 1 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 р. №450, з урахуванням складу сім`ї ОСОБА_1 чотири особи;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити ОСОБА_2 різницю розміру грошової компенсації за піднайом (найом) житла за період з 28.04.2020 року по 30.06.2020 року, згідно пункту 1 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 р. №450, з урахуванням складу сім`ї ОСОБА_1 чотири особи;
стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року частково задоволено заяву Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовних вимог без розгляду.
Суд залишив без розгляду позовну заяву в частині позовних вимог, а саме стосовно:
визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати у повному обсязі ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення, визначеної пунктом 1 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 р. №450, з урахуванням складу сім`ї ОСОБА_1 чотири особи;
зобов`язання військової частини НОМЕР_1 перерахувати та доплатити ОСОБА_1 різницю розміру грошової компенсації за піднайом (найом) житла за період з 28.04.2020 року по 30.06.2020 року, згідно пункту 1 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 р. №450, з урахуванням складу сім`ї ОСОБА_1 чотири особи квітень-травень 2020 р.
У решті заяви відповідача суд відмовив та продовжив розгляд справи в частині позовних вимог щодо:
визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо зупинення виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житла з жовтня 2020 р. по теперішній час;
стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Залишаючи адміністративний позов в частині позовних вимог без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що питання виплати грошової компенсації за найом житлового приміщення прямо передбачене в укладеному між позивачем та Міністерством оборони України контракті, а отже пов`язане із проходженням позивачем публічної служби.
Судом першої інстанції визначено, що позивачу було відомо про розміри виплаченої компенсації за квітень, травень та червень 2020 року під час здійснення їх виплати в червні та липні 2020 року, а стосовно зупинення виплати компенсації – щонайменш 02.09.2020 року.
З огляду на те, що до суду із відповідними вимогами позивач звернувся 23.11.2020 року, тобто з порушенням строку, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України, та без наведення об`єктивних перешкод у вчасному вчиненні певних процесуальних дій, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для залишення вказаних вимог без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить судове рішення скасувати, справу в цій частині направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 122 КАС України і помилково не враховано, що виплата грошової компенсації за піднайом (найом) житла є відповідною соціальною гарантією військовослужбовця та обов`язком Держави у забезпеченні військовослужбовця жилим приміщенням або грошовою компенсацією. Грошова компенсація за піднайом (найом) жилих приміщень військовослужбовцями входить до складу одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовця. Наведене у сукупності свідчить про те, що на спірні правовідносини не поширюється строк позовної давності, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасника справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.
За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Згідно із ч. 1 ст. 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
За правилами ч.ч. 2, 3 ст. 47 КАС України у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.
Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.
Апеляційний суд враховує, що апелянтом не заперечується віднесення грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень військовослужбовцями до складу одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовця.
У тому числі, доводи щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду зводяться до того, що вказана грошова компенсація є відповідною державною гарантією під час проходження військовослужбовцем військової служби.
Висновок суду першої інстанції про відсутність об`єктивних причин, що перешкоджали позивачу вчасному зверненню до суду із вищенаведеними вимогами, апелянтом не спростовується.
Разом з цим, колегія суддів враховує, що 19.03.2021 року, тобто після прийняття оскаржуваної ухвали суду, позивачем подано позовну заяву, в якій змінено предмет адміністративного позову в порядку ст. 47 КАС України.
Згідно протоколу судового засідання вказана заява прийнята до провадження адміністративним судом та 31.03.2021 року розглянута судом по суті таких позовних вимог.
Апеляційний суд зазначає, що, подавши заяву в порядку ст. 47 КАС України та змінивши предмет адміністративного позову, позивач розпорядився своїми вимогами на свій розсуд, у тому числі стосовно позовних вимог, про які ставиться питання щодо направлення на продовження розгляду.
У такому разі, направлення справи у відповідній частині на продовження розгляду призведе до пред`явлення судом нового позову за відсутності безпосереднього звернення із позовною заявою позивачем, що суперечитиме положенням ст.ст. 5, 9, 168 КАС України. 
Оскільки під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на продовження розгляду, апеляційний суд відповідно до ст. 316 КАС України доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 24.05.2021 року.

        Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                       О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                     Т.М. Танасогло