Справа № 127/25898/20
Провадження № 22-ц/801/692/2021
Категорія: 69
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року	Справа № 127/25898/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),
суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,
з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Ан О.В., в залі суду,

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 17 вересня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2216.
У шлюбі в подружжя народилась донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки сторони мають різні погляди на життя та на сімейні відносини, відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага. Шлюбні відносини припинились, примирення та збереження шлюбу є неможливим, тому звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_1 просила шлюб розірвати.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17.09.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2216.
Прізвище позивача ОСОБА_1 залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат 840,80 грн.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій зазначає що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушення норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи. 
Зокрема, подана апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд першої інстанції формально поставився до вимог закону про підготовку справи до судового розгляду, не врахував хворобу відповідача, не з`ясував на цій стадії процесу взаємовідносини сторін та мотиви, з яких ставиться питання про розірвання шлюбу.
Також у апеляційній скарзі зазначено, що справа розглянута у відсутність сторін, місцевим судом не було вжито заходів щодо примирення сторін. 
Крім того, скаржник у апеляційній скарзі вказує, що розірвання шлюбу між ним та позивачем зачіпає інтереси його батьків та їх майна, а саме квартири, що розташована в с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області, яку останні довірили позивачу на зберігання. ОСОБА_1 вирішила незаконно заволодіти вказаним житлом, зловживаючи довірою та скасувавши довіреність на продаж квартири матері відповідача. 
У апеляційній скарзі  ОСОБА_2  просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2021 року та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю. 
Відзив на апеляційну скаргу від позивача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.
В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини. 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причин неявки не повідомила, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 17 вересня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2216. 
Від шлюбу мають доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Звернувшись в суд з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 свої вимоги обгрунтувала тим, що шлюбні відносини припинені, збереження шлюбу є неможливим і проти примирення заперечувала. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції свій висновок обгрунтував тим, що збереження сім`ї є неможливим, і продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, з огляду на наступне. 
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
За положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Таким чином, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута у відсутність відповідача не заслуговують на увагу, враховуючи те, що відповідач неодноразово повідомлявся про розгляд справи, а також зважаючи на характер спірних правовідносин та позицію позивача. 
Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбних відносин та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що подальше збереження сім`ї є неможливим, при цьому доводи відповідача зводяться до з`ясування взаємовідносин між сторонами, що не впливає на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав сторонам достатнього часу для примирення, то суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду викладено у постанові від 03 грудня 2020 року по справі №456/848/16-ц, у якій зазначено, що згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що з часу подання відповідачем апеляційної скарги і до її розгляду пройшло майже чотири місяці, однак як зазначив в судовому засіданні відповідач, що крім спілкування із дитиною, будь – яких інших заходів щодо примирення з позивачем ним не вживались, остання уникає від спілкування, отже відсутні підстави вважати, що надання строку для примирення буде доцільним, при цьому слід врахувати, що у поданій до суду заяві позивач заперечувала проти надання будь-якого строку для примирення.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розірвання шлюбу між відповідачем та позивачем зачіпає інтереси батьків скаржника та їх майна, то вказані доводи є безпідставними, оскільки вказані обставини не стосуються предмету даного спору. 
Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, при цьому доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення відповідачем характеру спірних правовідносин.
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тому понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді:    С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук