ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8031/19  Номер провадження 22-ц/814/1540/21	Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2021 року (ухвалене суддею Кривич Ж.О., повний текст рішення складено суддею 20 квітня 2021 року) у справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс» про відшкодування шкоди внаслідок затоплення, -
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.
В обгрунтування позовної заяви зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідачу належить квартира АДРЕСА_2 , розташована поверхом вище. Посилався на те, що 04.09.2019 року з вини відповідача сталося залиття належної позивачу квартири гарячою водою. Відповідач не надав доступу до своєї квартири комісії ТОВ «Житлорембудсервіс», яка мала з`ясувати причину затоплення. Разом з тим, ОСОБА_2 не заперечує того факту, що вода протекла з його квартири. Відповідно до висновку судового експерта вартість відновлювального ремонту належної позивачу квартири становить 33 462 грн.00. коп. Моральну шкоду, яка була завдана позивачу порушенням життєвого укладу його сім`ї, необхідністю проведення ремонту, ОСОБА_1 визначив у 10 000 грн 00 коп. 
У зв`язку з чим, позивач прохав суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь, матеріальну шкоду у розмірі 33463,00 грн, моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн, витрат на проведення експертного будівельно-технічного дослідження в сумі 1 500 грн 00 коп., витрат на правничу допомогу – 6 300 грн 00 коп., судового збору – 768 грн 40 коп.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення у відшкодування матеріальної шкоди 33 462,00 грн, про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн – залишено без задоволення.
З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2021 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, вирішити питання щодо розподілу судових витрат, повязаних з розглядом справи. 
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, та таким що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.
Зокрема вказує, що суд першої інстанції не встановив ознак протиправності ні в діях власника квартири, ні в діях померлої матері. Крім того, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та завдання шкоди, а також його вини. Посилається на те, що висновок суду про те, що позивачем не доведено факт спричинення йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири саме відповідачем є помилковим та необгрунтованим. Вказує, що заперечуючи свою вину у залитті квартири відповідач ОСОБА_2 всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надав суду першої інстанції належних та допустимих доказів на спростування висновків комісії ТОВ «Житлорембудсервіс», зазначених в акті від 12.09.2019 року, а також не підтвердив своїх доводів про те, що залиття квартири позивача сталося не з його вини. Вважає, що вина відповідача була доведена, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна та моральна шкода.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.
Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.1 ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи. 
Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Він разом з родиною проживає у зазначеній квартирі.
Відповідачу на підставі договору дарування, укладеного 30.05.2019 року, належить квартира АДРЕСА_2 , розташована поверхом вище. У квартирі до 04.09.2019 року постійно проживала мати відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 був зареєстрований та постійно проживав разом з родиною у кв. АДРЕСА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 стався нещасний випадок – ОСОБА_3 померла у ванній квартири, де проживала. Причиною смерті стало утоплення. ЇЇ тіло було виявлено вранці у ванній у гарячій воді. Крани були відкриті, текла гаряча вода.
За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості, номер кримінального провадження 12019170090003002. Відповідно до лікарського свідоцтва № 773 від 04.09.2019 року смерть настала в результаті утоплення та занурення у воду внаслідок падіння у ванну. Постановою слідчого від 19.09.2019 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
12.09.2019 року комісія, утворена управителем будинку ТОВ «Житлорембудсервіс», склала акт обстеження квартири позивача. Комісія зафіксувала наслідки протікання води на стелі та на підлозі у вітальні; зазначила, що звернень щодо аварійної ситуації не надходило; мережі водопостачання та водовідведення, які обслуговує управитель, знаходяться у робочому стані. Квартиру відповідача комісія не обстежила. 
ОСОБА_2 не приймав участі у з`ясуванні причин протікання води та не надав доступ до своєї квартири. Він пояснив це тим, що не був належно повідомлений про дату та час обстеження, хоча свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що вона особисто передала йому письмове запрошення для участі в огляді квартир.
Комісія управителя дійшла висновку про те, що однозначну причину залиття квартири АДРЕСА_4 на момент огляду встановити не вбачається можливим (а.с. 12).
Згідно висновку експерта №66-19 від 02.10.2019 року вартість відновлювального ремонту приміщень квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з її залиттям становить 33 462 грн 00 коп. (а.с. 16-38). За проведення експертизи позивач сплатив 1 500 грн 00 коп. (а.с. 15).
Відповідач з визначеною вартістю відновлювального ремонту не погодився, зазначав, що експерт не врахував фізичний знос внутрішнього оздоблення квартири, який, на його думку, може становити 70-80 % визначеної вартості.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ознак протиправності ні в діях власника квартири ОСОБА_2 , ні в діях ОСОБА_3 не було встановлено. Також, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та завданням шкоди, а також його вини. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що юридичних підстав для задоволення позову немає.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.
Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). 
У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Так, основним доказом винуватості відповідача ОСОБА_2 , на який покликається позивач, є Акт від 12 вересня 2019 року, складений комісією ТОВ «Житлорембудсервіс», висновок експертного будівельно-технічного дослідження №66-19 від 02 жовтня 2019 року щодо визначеної вартості відновлювального ремонту приміщень квартири АДРЕСА_1 в зв`язку з залиттям.
Згідно правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

У додатку №4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.
В акті мають бути зазначені такі відомості: 1) дата складання акту (число, місяць, рік); 2) прізвища, ініціали та посади членів комісії; 3) прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; 4) адреса квартири, поверх, форма власності; 5) характер залиття та його причини; 6) завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених унаслідок залиття речей та їхня орієнтовна вартість); 7) висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Згідно до роз`яснення, наданого Міністерством з питань житлово-комунального господарства України у Листі від 29.12.2009 р. №12/20-11-1975, відповідно до якого вказується, що п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи,яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.
Окрім забезпечення присутності осіб, визначених у зазначених Правилах, зацікавленим особам слід домогтися належного оформлення акта (оскільки нерідко представники ОСББ, житлово-експлуатуючих організацій та інші особи, що входять до складу комісій не мають юридичної освіти, в силу чого складають акти про залиття, не вказуючи необхідної інформації). Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини». Проста фіксація замокання стін та стелі не буде розцінена судом як належний доказ того, що залиття сталося з вини Відповідача.
Аналогічної позиції викладена у Постанові Верховного Суду України: у справі № 6-2125цс16 від 23.07.2017 року, в якій було зазначено, що позивачі не надали комісійного акта, складеного за участю представників обслуговуючої організації, яким би було зафіксовано сам факт затоплення, а також причини затоплення та завдані пошкодження, а суди попередніх інстанцій, установивши факт залиття квартири, не з`ясували причини залиття квартири позивачів та не установили особу, відповідальну за завдану шкоду.
На думку колегії суддів, наданий позивачем Акт ТОВ «Житлорембудсервіс» від 12 вересня 2019 року складений в порушення вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, оскільки акт від 12.09.2019 року не відповідає зазначеній вище нормі, зокрема в ньому не відображено даних про саму подію - залиття, дати залиття; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Крім того, в акті не зазначені особи, які допустили таке залиття, а також відсутні дані про причини відсутності зацікавлених осіб (від потерпілої сторони та з боку винної), присутність яких є обов`язковою.
Судом при розгляді вказаної справи враховується правова позиція, викладена у Постановах ВС від 21.02.2018 в справі №2-1974/11, згідно до якої зазначено, що акт, який не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди.
У постанові від 10.05.2018 року в справі №465/2120/14-ц суд касаційної інстанції також наголосив, що зважаючи на викладене, суди не звернули увагу на невідповідність акта обстеження від 6 лютого 2014 року зазначеним Правилам, оскільки він не містить відомостей щодо характеру залиття, не зазначено осіб, які допустили таке залиття, а також інші потрібні відомості, які слід зазначити під час складання такого виду документа.
А тому враховуючи, що акт ТОВ «Житлорембудсервіс» від 12 вересня 2019 року не містить необхідних даних, які б визначали дату залиття квартири, дані про власника житла, яке зазнало залиття, зафіксовану причину такого залиття, дані про власника житла, з вини якого відбулося залиття, участь власників залитої та винної квартир та висновок комісії щодо винності саме власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , не містить визначення меж залиття, обсягу пошкоджень, орієнтовної суми на відшкодування, та родових ознак речей, що пошкоджені, без участі власників житла, без допуску комісії до приміщень квартир, а тому складений ТОВ «Житлорембудсервіс» Акт від 12 вересня 2019 року є такий, що складений в порушення до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №927/11207 (надалі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).
Згідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, ст. 79 ЦПК України, ст. 80 ЦПК України, не може бути прийнятий судом до уваги, як допустимий, достовірний та достатній доказ, оскільки оформлений в порушення зазначених вимог не містить даних, які б надали можливість встановити дійсні обставини, та у своїй сукупності не надає змоги дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
При цьому, суд бере до уваги і той факт, що акт від 12.09.2019 року складений на 8-й день з моменту можливого залиття квартири позивача.
Разом з цим, слід зазначити, що на момент залиття квартири за вказаною адресою проживала інша людина, а саме:  ОСОБА_3 , яка померла внаслідок нещасного випадку саме  ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даний факт підтверджено матеріалами справи за фактом смерті громадянки ОСОБА_3 , які знаходяться в Кременчуцькому ВП ГУНП в Полтавській області. 
Доказів того, що ОСОБА_3 була особою недієздатною, потребувала постійного догляду, суду не надано.
Тобто, судом не встановлено ознак протиправності ні в діях власника квартири, ні в діях ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного суду України №6від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Частиною 2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За загальними правилами деліктних зобов`язань, закріплених ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З аналізу наведеної статті ЦК України та роз`яснень, наданих в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012 р., вбачається, що відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст.1166 ЦК України має доводити саме заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.
Аналогічні роз`яснення містяться в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Проте, в даній ситуації відповідач не несе відповідальності за затоплення квартири, так як не є особою, яка вчинила протиправну поведінку або будь-які інші дії, які мають причинний зв`язок між шкодою та такими діями, а також жодним чином не мав можливості вплинути на такі факти дією або бездіяльністю. Тобто, жодної вини у завданні збитків у Відповідача не має.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 і 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Беручи до уваги вказані норми ЦК України, а також наявні в матеріалах докази суд приходить до висновку про відсутність доказів вини відповідача у заподіянні шкоди.
За змістом статті 1166 ЦК України, відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, тоді як у даному випадку факт завдання шкоди саме відповідачем не встановлений.
Виходячи із встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що відсутність належних та допустимих доказів вини відповідача, є підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, неправильно оцінено докази та порушені норми матеріального права, так як суд повно та об`єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані докази, надав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення з дотриманням норм процесуального права та вірно застосував норми матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2021 року є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 30 червня 2021 року.

Головуючий суддя : ________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _____________ С.А. Гальонкін ______________ Л.М. Хіль