Дата документу 14.06.2021 Справа № 331/3983/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 331/3983/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
№ 22-ц/807/1532/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівькому району про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до УСЗН ЗМР по Олександрівському району про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних,

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2011 у справі № 2-а/331/2403/2011 зобов`язано УПСЗН Жовтневої районної адміністрації ЗМР здійснити перерахунок ОСОБА_1 у встановленому розмірі щорічної разової допомоги на оздоровлення, як особі яка є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС та віднесена до 2-ої категорії відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2012 р. постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2011 р. скасовано, зобов`язано УПСЗН Жовтневої районної адміністрації ЗМР здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням раніше здійснених виплат. Постанова набрала законної сили 13.02.2012 р. На виконання рішення суду ОСОБА_1 була нарахована щорічна допомога на оздоровлення за 2010 рік як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії в розмірі 4435,00 грн. Однак, станом на теперішній час, сума заборгованості, визначена рішенням суду ОСОБА_1 не виплачена.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних за період з 13.02.2012 р. по 23.10.2020 р. у загальному розмірі 8508,93 грн., з яких: інфляційні втрати – 7351,93 грн. та 3 % річних – 1157,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2011 зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради здійснити перерахунок ОСОБА_1 у встановленому розмірі щорічної разової допомоги на оздоровлення, як особі яка є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС та віднесена до 2-ої категорії ОСОБА_1 за 2010 рік відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи». 

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2012 р. постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2011 р. скасовано, зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням раніше здійснених виплат. Постанова набрала законної сили 13.02.2012 р. 

На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2012 р. у справі № 2а-2403/2011, відповідачем нарахована щорічна допомога на оздоровлення за 2010 рік як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії в розмірі 4435,00 грн.

Згідно з рішенням Запорізької міської ради від 18.02.2011 року № 6 «Про структуру виконавчих органів Запорізької міської ради, загальну чисельність апарату Запорізької міської ради та її виконавчих органів» було ліквідовано Жовтневу районну адміністрацію Запорізької міської ради (структурним підрозділом якої було управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради) з 10.05.2011 року та утворено з 01.03.2011 року управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району.

Відповідно до ч.2 ст.33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи. 28.12.2011 року до Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис № 11031110006020322 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради.

Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району не є правонаступником управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради, оскільки було ліквідовано без права правонаступництвана підставі рішення Запорізької міської ради від 18.02.2011 року № 6.

Таким чином, суд першої інстанції зробив висновк про те, що у відповідача були відсутні підстави для виконання тих обов`язків, які були покладені судом на ліквідовану структуру.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано наступне.

Позов з яким звернувся до суду позивач відноситься до публічно-правових спорів, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому у відкритті провадження необхідно було відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. 

Заявлені у позові вимоги із врахуванням повноважень відповідача є спором щодо стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у ч. першій статті 5 КАС України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі. Аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20) зазначено: "Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим (пункт 7.53).

Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту проросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору (пункт 7.54).

Відтак ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України та Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір (пункт 7.55).

Аналогічно й у справі, що розглядається спір за позитивними вимогами про компенсацію частини соціальних виплат, що заявлені з підстав положень статті 625 ЦК України і Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та з причин затримання органом Управління Фонду щомісячних страхових виплат, також належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із частинами першою, другою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 1105-XIV) Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Частинами шостою, сьомою статті 6 Закону № 1105-XIV визначено, що рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов`язковим для виконання, у тому числі всіма страхувальниками та застрахованими особами, яких воно стосується. Рішення правління Фонду оформляється постановою, відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону № 1105-XIV виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 1105-XIV основними завданнями Фонду та його робочих органів, зокрема, є реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові зробила висновок: "Фонд як суб`єкт владних повноважень наділений владними управлінськими функціями, а правовідносини, які виникли між сторонами, є публічно-правовими та таким, що виникли з приводу соціальних гарантій (пункт 7.70).

З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, слід виснувати, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України та про стягнення втрат частини соціальних виплат у зв`язку з несвоєчасною їх виплатою на підстав Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а тому справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства (пункт 7.72)".

Ураховуючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20), даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що у відповідності до ст. 377 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки порушено правила юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України.
Відповідно до ст. 377 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 377, 381, 382 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2021 рокупо цій справі скасувати.

Провадження в справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Повний текст постанови складено 14 червня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З. Поляков