Справа № 466/9320/19                                Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/390/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 76

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Ванівського О.М., 
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
секретаря: Симець В.І.,
розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1  до  Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, - 

ВСТАНОВИВ:
у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» про скасування наказу в частині оголошення догани.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що згідно контракту укладеного 11 жовтня 2016 року між позивачем та Державним підприємством «Національний академічний український театр імені Марії Заньковецької» позивач був призначений на посаду артиста драми першої категорії Державного підприємства «Національний академічний український театр імені Марії Заньковецької». Згідно додатка до контракту від 11.10.2019 року, його дія продовжена до 12.10.2022 року.
Пунктом 6 наказу відповідача від 18.10.2019 року № 189-к «Про догану ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 » позивачу було оголошено догану.
Підставою оголошення догани, стало те, що 06.10.2019 року під час вистави «Соло для мідних труб» ОСОБА_8 , за відкритої завіси під час поклону, артист драми першої категорії ОСОБА_9 звернувся зі сцени у театральному костюмі та гримі до глядачів, з особистими вимогами соціального характеру, вийшовши за межі дорученої йому ролі у виставі, що підтверджується відеозаписами у відкритому доступі у мережі інтернет.
Такі дії позивача, як зазначено в оскаржуваному наказі, були спрямовані на заподіяння шкоди діловій репутації Театру, через прояв загальної зневаги до глядачів, а також приниження честі і гідності окремих працівників Театру, шляхом поширення недостовірної інформації про діяльність Театру на загал, а також вказує на недобросовісне ставлення позивача до своїх посадових обов`язків та трудової дисципліни, що проявляється у недотриманні ним абз. 2 п.7 Розділу 1 контракту, де зазначено, що до складу робочої (трудової функції) акторів драми різної категорії входить підготовка під керівництвом режисера і виконання у виставах Театру доручених ролей як на стаціонарі, так і на гастролях та виїздах, порушення абз. 2, 5, 6 п.1 Розділу ІІІ контракту якими визначено обов`язки працівника, а саме сумлінно виконувати свою трудову функцію, що визначена посадовою інструкцією, дотримуватися трудової дисципліни і правил внутрішнього трудового розпорядку закладу культури, дотримуватися вимог з охорони праці та забезпечення безпеки праці, а також недотримання ним абз. 2 п. 27, п. п. 28, 32, 34 Правил внутрішнього розпорядку праці у НАУД театрі ім. М.Заньковецької які деталізують порядок виконання трудової функції актором, забороняючи зміну чи додаток від себе тексту ролі, третій дзвінок перед початком вистави повідомляє, що дія вистави розпочалась, під час вистави чи репетиції за кулісами можуть бути присутні лише актори, зайняті у цій дії, вхід за куліси без спеціального дозволу дирекції іншими працівниками театру, а також стороннім особам категорично заборонено, артисти, зайняті в даній виставі чи генеральній репетиції, не мають права з`являтися у приміщеннях, де знаходиться публіка.
Вважає, що своїм виступом 06.10.2019 року після вистави «Соло для мідних труб» не допустив порушення трудової дисципліни, а тому підстав застосовувати до нього дисциплінарне стягнення не було, у зв`язку із чим вважає оскаржуваний наказ в частині оголошення йому догани незаконним та просив його скасувати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2020 року вимоги за позовною заявою  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення - задоволено.
Визнано незаконним та скасовано Наказ Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 18.10.2019 року № 189-к «Про догану ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 » в частині оголошення догани артисту драми першої категорії ОСОБА_7 .
Стягнуто з Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Рішення суду оскаржило Державне підприємство «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Покликається на те, що в діях позивача ОСОБА_1 був присутній склад дисциплінарного проступку і такий працівник був законно підданий дисциплінарній відповідальності у вигляді догани. Вважає, що Театром при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення в повній мірі було витримано процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності, а тому висновки суду першої інстанції про незаконність оскаржуваного наказу в частині оголошення догани. Окрім того зазначає, що відповідачем оголошена догана була знята наказом №1 від 02.01.2020 року, а тому в даній справі відсутній предмет спору у зв`язку з чим провадження по справі слід було закрити з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, чого судом зроблено не було. 
З наведених підстав просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.
24 березня 2021 року ОСОБА_1 подав суду відзив на апеляційну скаргу. У відзиві просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Відповідно до ч.ч. 1-5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Задовольняючи позов про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку незважаючи на його емоційний виступ зі сцени театру 06.10.2019р. після вистави «Соло для мідних труб» в якому він виклав свої суб`єктивні судження діяльності адміністрації театру.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на таке.
Відповідно до положень статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Трудова дисципліна – це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.
Статтею 149 КЗпП України визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень.
Так, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Вимога закону про необхідність отримання роботодавцем пояснень працівника до моменту застосування дисциплінарного стягнення є важливою гарантією захисту прав працівника, оскільки надає останньому можливість довести роботодавцю правомірність своїх дій, а роботодавцю розглянути пояснення працівника, врахувати їх під час прийняття рішення про застосування дисциплінарного стягнення й відмовитися від такого, у разі якщо пояснення будуть обґрунтованими.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року (Справа №6-2801цс15), невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.
Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно контракту від 11.06.2016 року укладеного з Державним підприємством «Національний академічний український театр імені Марії Заньковецької» ОСОБА_1 працює на посаді артиста драми першої категорії. Згідно укладеного 11.10.2019 року між сторонами додатку, дія Контракту продовжена до 12.10.2022 року.
Наказом №189-к від 18.10.2019 року «Про догану ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 » позивачу було оголошено догану. Зокрема в абзаці 6 даного наказу зазначено, що 06.10.2019 року під час вистави «Соло для мідних труб» ОСОБА_8 , за відкритої куліси під час поклону, артист драми першої категорії ОСОБА_9 звернувся зі сцени у театральному костюмі та гримі до глядачів, з особистими вимогами соціального характеру, вийшовши за межі дорученої йому ролі у виставі. 
Підставою для винесення наказу зазначено: відеозаписи у відкритому доступі в мережі Інтернет; письмове розпорядження від 08.10.2019 року; акт про відмову у наданні письмових пояснень від 15.10.2019 року.
Застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення, відповідач виходив із того, що позивачем порушено умови контракту, посадові обов`язки та трудову дисципліну.
Так, зокрема, в наказі відповідач посилається на порушення позивачем абзаців 2, 5, 6 пункту 1 розділу ІІІ укладеного з ним контракту, відповідно до яких, в обов`язки працівника входить сумлінно виконувати свою трудову функцію, що визначена посадовою інструкцією, та деталізована Правилами внутрішнього розпорядку праці у Національному академічному українському драматичному театрі ім. М. Заньковецької, затвердженими 07.09.2004 pоку, дотримуватися трудової дисципліни і правил внутрішнього трудового розпорядку закладу культури, дотримуватися вимог з охорони праці та забезпечення безпеки праці. 
Встановлено, що трудові обов`язки позивача закріплені посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку.
У розділі ІІ посадової інструкції артиста драми першої категорії, затвердженої 12.03.2013 року (а.с.71-72), з якою позивача ознайомлено під розписку, визначено, що артист драми першої категорії готує під керівництвом режисера і виконує у виставах, концертах та інших заходах театру доручені йому ролі як на стаціонарі, так і на гастролях і виїздах; не має права відмовлятись від доручених йому акторських робіт; зобов`язаний: з`являтись на репетиції творчо підготовленим, постійно вдосконалювати свою майстерність, самостійно займатись тренажем; зберігати і підтримувати зовнішню форму, що відповідає характеру виконуваних ролей; у разі виробничої потреби готувати роль у порядку термінового вводу; виконувати інші завдання та обов`язки в межах своєї компетенції за окремими наказами та розпорядженнями.
У розділі І контракту від 11.10.2016 року (а.с. 7-12) також передбачено, що під час виконання своїх трудових обов`язків працівник підпорядковується безпосередньо режисеру-постановщику постанови (вистави, концерту тощо), в якій бере участь, а також виконує вказівки завідувача трупи. Належне виконання працівником своїх обов`язків за цим контрактом контролюється безпосереднім керівником та роботодавцем. 
Положеннями абзаців 1, 3, 4 пункту 1 розділу III контракту, на які посилається відповідач в оспорюваному наказі, передбачено обов`язок працівника: сумлінно виконувати свою трудову функцію, що визначена посадовою інструкцією; дотримуватися трудової дисципліни і правил внутрішнього трудового розпорядку закладу культури; дотримуватись вимог з охорони праці та забезпечення безпеки праці.
Правилами внутрішнього розпорядку праці у Національному академічному українському драматичному театрі ім. М. Заньковецької, затвердженими 07.09.2004 pоку, на які також посилається відповідач в оспорюваному наказі, передбачено, що: не допускаються зміни та додатки від себе до затвердженого тексту ролі, зміни затвердженого рисунку ролі (мізансцени, ритм, грим, костюм та інше), самовільна заміна себе іншими виконавцями (в оркестрі, в масових сценах) (абз.2 п.27); під час вистави чи репетиції за кулісами можуть бути присутніми лише артисти, зайняті у цій дії; вхід за куліси без спеціального дозволу дирекції іншим працівникам театру, а також стороннім особам категорично заборонено (п.32); артисти, зайняті в даній виставі чи генеральній репетиції, не мають право з`являтися у приміщеннях, де знаходиться публіка (п.34).
Із дослідженого у судовому засіданні судом першої інстанції відеозапису, на який відповідач посилається як на підставу для прийняття оспорюваного наказу, встановлено, що звернення позивача ОСОБА_1 відбулося після закінчення вистави, за відкритої куліси під час поклону, відтак, підстав для висновку про те, що позивач внесла зміни чи додатки від себе у виконувану нею роль у виставі немає.
Наведене підтверджується й тим, що не було жодних зауважень до виконання позивачем дорученої їй ролі у виставі від режисера-постановщика вистави та/або завідувача трупи якому, згідно контракту, безпосередньо підпорядковується позивач.
З урахуванням наведених вище положень КЗпП України та локальних нормативних актів, яких позивач не порушував, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність в діях позивача складу дисциплінарного проступку, а тому до нього безпідставно застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани оспорюваним пунктом наказу, який суд правильно скасував, як незаконний.
Отже, висновки суду першої інстанції по суті вирішення спору є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, які судом встановлені на підставі належно оцінених доказів, на які сторони посилались на підтвердження своїх вимог та заперечень, із застосуванням норм матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Безпідставною є й вимога апелянта про закриття провадження у справі, оскільки відповідач скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 151 КЗпП України, на дострокове зняття застосованого до позивача дисциплінарного стягнення, однак, це не вказує на відсутність предмета спору у даній справі, яким є оскарження позивачем, власне, застосування до неї дисциплінарного стягнення, наслідком якого, у випадку задоволення позову, є відсутність дисциплінарного стягнення, а не його зняття у встановленому статтею 151 КЗпП України порядку.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 20.04.2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М. 

Судді: Цяцяк Р. П.

Шеремета Н. О.