УХВАЛА

25 червня 2021 року  
Київ
справа №464/7343/17
адміністративне провадження №К/9901/13394/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року      та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року
у справі №     464/7343/17
за позовом ОСОБА_1 
до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, 
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
про скасування припису,

УСТАНОВИВ :
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надано скаржнику десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом направлення на адресу суду документа про сплату судового збору.
20 травня 2021 року до Верховного Суду     надійшли додаткові матеріали, з яких вбачається, що скаржником виконано вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15 січня 2020 року № 460-IX.
У зв`язку з цим, відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
На підтвердження своїх доводів, у касаційній скарзі скаржник вказує, що в оскаржуваних судових рішеннях суди неправильно застосували норми матеріального права, а саме частину четверту, п`яту статті 26, пункт 1 частини четвертої статті 34, пункт 1 частини четвертої статті 41  Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI), частину першу статті  9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року № 687-XIV (далі - Закон № 687-XIV), пункти 5, 7, 9, 11, 14, 16, 17 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - Порядок № 553).
Скаржник стверджує, що суди обох інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях дійшли хибного висновку про те, що оскаржуваний припис відповідача про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил є протиправним.
Також касатор зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували вищевказані норми матеріального права без урахування висновків Верховного Суду, висловлених у подібних правовідносинах. 
Зокрема, судами, на думку скаржника, не враховано висновок Верховного Суду про те, що власність не тільки надає переваги власнику, а й покладає на нього низку обов`язків перед суспільством та державою. Поняття «власність зобов`язує» пов`язане з принципом поєднання інтересів власника та інших осіб, обов`язком використовувати власність у своїх інтересах з неухильним обов`язком поважати інтереси всього суспільства (такий висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/2966/16, від 15 листопада 2019 року у справі № 826/198/16 та від 26 лютого 2020 року у справі № 826/13788/15).
Також касатор зазначає про необхідність врахування висновків Верховного Суду, висловлених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 464/7343/17 (наявність суто формальних порушень при проведенні перевірки, за наявності доведеного факту вчинення суб`єктом містобудування порушення вимог у сфері містобудівної діяльності, не може слугувати самостійною правовою підставою для скасування результатів такої в цілому) та у постанові від 26 березня 2020 року у справі № 463/6197/16-а (якщо будівельні роботи чи ремонтні роботи з втручанням в несучі конструкції здійснюються в приміщеннях, що належать на праві приватної власності, такі стають об`єктами будівництва, а їх власники відповідно стають суб`єктами містобудування).
Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, доводи скаржника зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року, з метою з`ясування правильності застосування судами положень частини четвертої, п`ятої статті 26, пункту 1 частини четвертої статті 34, пункту 1 частини четвертої статті 41  Закону № 3038-VI, частини першої статті 9 Закону № 687-XIV, пунктів 5, 7, 9, 11, 14, 16, 17 Порядку № 553, а також необхідності врахування під час вирішення спірних правовідносин висновків Верховного Суду, висловлених у постановах від 03 липня 2019 року у справі № 464/7343/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 826/2966/16, від 15 листопада 2019 року у справі № 826/198/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 826/13788/15, від 26 березня 2020 року у справі № 463/6197/16-а.
Касаційна скарга подана у строк, передбачений статтею 329 КАС України, відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, суд
УХВАЛИВ :
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року  та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 464/7343/17 за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування припису.
2. Витребувати з Львівського окружного адміністративного суду матеріали справи №     464/7343/17.
3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.
4. Встановити для учасників справи строк до 15 липня 2021 року для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі не виконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 149 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.
6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          Я.О. Берназюк
Судді                                                                                                              Н.В. Коваленко 
                                                                                                              В.М. Шарапа