ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" квітня 2021 р.                                                       Справа №5015/1652/11
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                                                 Бонк Т.Б.
Суддів                                                                                          Бойко С.М.
          Матущак О.І.
секретар судового засідання І.Борщ,
учасники справи- не з`явились,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , б/н від 19.11.2020 (вх. № апеляційного суду 01-05/3423/20, 01-05/3430/20 від 24.11.2020)
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.11.2020 (суддя Запотічняк О.Д., м. Львів) про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1  на бездіяльність органу Державної виконавчої служби, зареєстрованої за вх. №2550/20 від 06.10.2020 при виконанні наказу Господарського суду Львівської області від 12.04.2011  у справі № 5015/1652/11
стягувач: ОСОБА_2 , м. Львів
боржник:  ОСОБА_1 , м. Стебник, Дрогобицький район, Львівська область 
про стягнення 37537,56 грн,
ВСТАНОВИВ:
короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:
23 березня 2011 року Фізична особа-підприємець Крамар Дмитро Володимирович звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Осос Тетяни Павлівни про стягнення боргу в сумі 37537,56 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.04.2011 у справі № 5015/1652/11 (суддя Довга О.І) позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 35152,61 грн, 1967,80   грн   інфляційних втрат, 416,80 грн три проценти річних,   375,37 грн державного мита   та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
На виконання рішення Господарського суду Львівської області від 12.04.2011 у даній справі, місцевим господарським судом було видано наказ від 10.05.2011 про примусове виконання рішення суду від 12.04.2011, який було скеровано позивачу, як стягувачу, для пред`явлення його до виконання.
01.10.2020  через поштове відділення зв`язку на адресу Господарського суду Львівської області надійшла скарга   ОСОБА_1 на дії Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якій скаржник просить: 
1) Визнати бездіяльність Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у нездійсненні виконавчих дій: не знятті арешту з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 26.07.2011 ВП №27205081, реєстраційний номер обтяження 11432463 та арешту з усього нерухомого майна, належного мені, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 07.03.2014 ВП № 4200780 протиправно.
2) Зобов`язати Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 26.07.2011 ВП №27205081, реєстраційний номер обтяження 11432463.
3) Зобов`язати Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з усього нерухомого майна, належного мені, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 07.03.2014 ВП № 4200780.
За результатами розгляду скарги, ухвалою місцевого суду від 05.11.2020 по даній справі, відмовлено в задоволенні скарги про бездіяльність органу Державної виконавчої служби, зареєстрованої за вх. № 2550/20 від 06.10.2020.
Приймаючи вищезазначену ухвалу суду першої інстанції дійшов висновку, що  підстави для скасування арешту на майно позивача на даний час відсутні, а дії      судового виконавця      відповідають вимогам закону, оскільки наказ суду від 10.05.20111 у справі № 5015/1652/11 не виконано в повному обсязі, залишок нестягнутої суми боргу на користь стягувача ФОП Крамар Д.В. становить – 25339,58 грн.
Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
Відповідач/боржник ( ОСОБА_1 ) не погодився з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.11.2020 у справі № 5015/1652/11 та ухвалити нове рішення, яким:
1) Визнати бездіяльність Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у нездійсненні виконавчих дій: не знятті арешту з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 26.07.2011 ВП №27205081, реєстраційний номер обтяження 11432463 та арешту з усього нерухомого майна, належного мені, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 07.03.2014 ВП № 4200780 протиправно.
2) Зняти  арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 26.07.2011 ВП №27205081, реєстраційний номер обтяження 11432463.
3) Зняти арешт з усього нерухомого майна, належного мені, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 07.03.2014 ВП № 4200780.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що арешт накладено на весь об`єкт (квартира АДРЕСА_1 ), який належить скаржнику на праві спільної сумісної власності з іншими особами, відтак, судом порушено приписи ст. 5 ГПК України та ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки останній не захистив право власності на майно шляхом зняття арешту з нього.
Разом з тим, апелянт стверджує, що відсутність відкритого виконавчого провадження унеможливлює виконання скаржником наказу місцевого господарського суду, так як, виконавче провадження завершено та матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням трирічного строку зберігання як завершені виконавчі провадження. Крім того, станом на момент розгляду скарги в суді першої інстанції боржник не є суб`єктом підприємницької діяльності.
Апелянт в апеляційній скарзі також не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки наказ суду від 10.05.20111 у справі № 5015/1652/11 не виконано в повному обсязі і  залишок нестягнутої суми боргу на користь стягувача ФОП Крамар Д.В. становить – 25339,58 грн,  відтак дії державного виконавця відповідають вимогам закону.

Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції –без змін.  
Вказує, зокрема, що виконавче провадження щодо виконання  виданого судом наказу від 10.05.2011 №515/1652/11  було відкрито двічі за заявою стягувача, про що державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, яка діяла в момент пред`явлення наказу, було вчинено відповідні дії, а саме: в межах виконавчого провадження №27205081 винесено постанову від 26.07.2011 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, в подальшому постановою від 16.12.2013 виконавчий документ було повернено стягувачу у зв`язку з невиявленням транспортного засобу боржника; за результатом повторного пред`явлення наказу до виконання в межах ВП №42400780 з боржника частково стягнуто 12   809,09грн та постановою від 07.03.2014 накладено арешт на майно боржника, в подальшому 25.11.2014 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна.  Зазначає, що положення  ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент винесення постанов про повернення виконавчого документа, не містило вимоги про  зняття арешту, накладеного на майно боржника, у разі винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві. Вказує, що оскільки станом на 09.04.2021 жодних повідомлень від стягувача чи боржника про повне виконання рішення від 10.05.2011 не надходило, в органу виконання відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника. Крім того, просить суд поновити строк для подання відзиву, оскільки орган виконання не отримував ухвали апеляційного суду про відкриття провадження, а отримав лише ухвалу  від 23.03.2021 про призначення справи до розгляду в судовому засіданні на 20.04.2021.
У судове засідання 20.04.2021 року представники учасників справи не з`явилися, однак, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. 
Згідно ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи встановлені строки розгляду справи, те, що явка представників сторін не визнавалася судом обов`язковою у даній справі, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представників сторін на підставі наявних у справі доказів. 
Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції    - без змін, з огляду на наступне.
З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів отримання органом виконання ухвал апеляційного суду, колегія суддів вважає за можливе долучити до матеріалів справи поданий ним відзив на апеляційну скаргу.
Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:
Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.04.2011 року у справі № 5015/1652/11 позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 35152,61 грн, 1967,80   грн   інфляційних втрат, 416,80 грн три проценти річних,   375,37 грн державного мита   та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
На примусове виконання рішення, судом було видано відповідний наказ від 10.05.2011, який було скеровано позивачу, як стягувачу, для пред`явлення його до виконання.
10 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою з проханням зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 26.07.2011 ВП №27205081, реєстраційний номер обтяження 11432463, та зняти арешт з усього нерухомого майна, належного мені, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 07.03.2014 ВП №42400780.
У відповідь на вказану вище заяву Західне міжрегіональне управління Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби, надіслало листа від 16.09.2020 № 33181 в якому зазначено, що 16.12.2013 в межах виконавчого провадження № 27205081, державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ при примусовому виконанні наказу № 5015/1652/11 виданого 10.05.2011 року Господарським судом Львівської області про стягнення з ФОП Осос Тетяни Павлівни на користь ФОП Крамар Дмитра Володимировича - 38148,58 грн боргу, винесено постанову про повернення виконавчого документах стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1   ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»   (транспортний засіб боржника не виявлений протягом року з дня оголошення). Також, в межах виконавчого провадження № 27205081, державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ 26.07.2011 винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 27205081, реєстраційний номер обтяження № 11432463.
У зв`язку з наведеним, скаржник/боржник/відповідач звернувся до суду із скаргою з вимогами які зазначені у даній скарзі.
При перегляді ухвали місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:
Відповідно до положень   ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього   Кодексу, порушено їхні права.
Отже, підставою для звернення до суду із скаргою на дії виконавця є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні скарги.
Згідно зі   статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження»   (далі -   ЗУ «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою   статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»   визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються   Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч. 4   статті 10 Закону України «Про виконавче провадження»   заходами примусового виконання рішень є заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження»   передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Водночас, частиною першою   статті 6 Закону України «Про виконавче провадження»   встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Як уже було зазначено вище та не заперечено учасниками справи,   16.12.2013 в межах виконавчого провадження № 27205081, державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ при примусовому   виконанні наказу № 5015/1652/11 виданого 10.05.2011 року Господарським судом Львівської області про   стягнення з ФОП Осос Тетяни Павлівни на користь ФОП Крамар Дмитра Володимировича 38148,58 грн боргу, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві підставі п. 1 ч. 1   ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження"   (транспортний засіб боржника не виявлений протягом року з дня оголошення). Також, в межах виконавчого провадження № 27205081, державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ 26.07.2011 винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 27205081, реєстраційний номер обтяження № 11432463.
В   межах виконавчого   провадження № 42400780 (повторне пред`явлення вищевказаного виконавчого документа) згідно   вищевказаного виконавчого документа з боржника частково стягнуто 12809,09 грн на користь   стягувача ФОП Крамар Д.В. згідно вищевказаного виконавчого документа. В межах виконавчого   провадження № 42400780, державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ 07.03.2014 винесено   постанову про відкриття виконавчого провадження № 42400780 з накладенням арешту на майно   боржника, реєстраційний номер обтяження № 4918035. 25.11.2014 - винесено постанову про   повернення виконавчого документа стягувачеві   на підставі п. 2 ч. 1   ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження"   відсутність у боржника майна).
Як було зазначено відповідачем/боржником, виконавчі провадження № 27205081 та №42400780 (повторне пред`явлення) знищено за закінченням трирічного строку зберігання як завершені виконавчі провадження, відтак останній вважає, що державний виконавець повинен зняти арешт з майна боржника, яке належить на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до положень ч. 1   ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV(в редакції, що діяла на момент винесення постанов про повернення виконавчого документа стягувачу) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав арешт, накладений на майно боржника знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.
Таким чином, твердження скаржника Осос Тетяни Павлівни щодо обов`язку у державного виконавця зняти арешт з майна боржника при винесенні постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві у ВП № 42400780 та ВП № 27205081 суперечить  положеням   ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, оскільки дані зобов`язання не містять вимоги про зняття арешту у разі винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.
У зв`язку з наведеним, твердження апелянта в тій частині є необгрунтованимии.
Разом з тим, слід зазначити, що згідно ч.4   ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»   підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у                  частині шостій                  статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені      пунктом 1-2   розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
В даному випадку в матеріалах справи відсутні докази повного виконання боржником/скаржником/апелянтом наказу місцевого господарського суду від 10.05.2011 року у даній справі, оскільки, як зазначив Дрогобицький міськрайонний відділ ДВС      залишок нестягнутої суми боргу на користь стягувача ФОП Крамар Д.В. згідно наказу № 5015/1652/11 виданого 10.05.2011 року Господарським судом Львівської області становить – 25339,58 грн, що і не заперечує сам скаржник.
Слід також зазначити, що відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Щодо тверджень апелянта, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що арешт накладено на весь об`єкт (квартира 72, в будинку 4 на вул. Мельника А. в місті Стебнику Львівської області), який належить скаржнику на праві спільної сумісної власності з іншими особами, судова колегія вважає безпідставним, виходячи з наступного:
Відповідно до частин першої, другої   статті 59 Закону № 1404-VIII   особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
З урахуванням наведеного слідує, що у разі накладення арешту на майно, яке не належить боржнику,   Законом № 1404-VIII   передбачено механізм звільнення такого майна з-під арешту за позовом саме тієї особи, якій належить таке майно, а не будь-якої іншої особи.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для скасування арешту на майно позивача на даний час відсутні, а дії      судового виконавця      відповідають вимогам закону, оскільки наказ суду від 10.05.20111 у справі № 5015/1652/11 не виконано в повному обсязі, а залишок нестягнутої суми боргу на користь стягувача ФОП Крамар Д.В. становить – 25339,58 грн.
Аналогічно не заслуговують на увагу суду твердження апелянта, що відсутність відкритого виконавчого провадження унеможливлює виконання скаржником наказу місцевого господарського суду, так як, виконавче провадження завершено та матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням трирічного строку зберігання як завершені виконавчі провадження, оскільки, закінчення (завершення) виконавчого провадження і повернення виконавчого документа стягувачеві є відмінними.
Таким чином, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду перевіривши ухвалу суду першої інстанцій в межах вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 05.11.2020 у справі № 5015/1652/11 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення (ухвали).
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч.1 ст.73 ГПК України      доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України   передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Пунктами 1, 2   ст.86 ГПК України   передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14      статті 129 ГПК України). Відтак, згідно   ст.129 ГПК України   сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282, 343 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд                        
П О С Т А Н О В И В :
1.          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , б/н від 19.11.2020 –  залишити без задоволення.
2.          Ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.11.2020 у справі № 5015/1652/11 -  залишити без змін.
3.          Судовий збір за перегляд ухвали в суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
          Повний текст постанови складено 26.04.2021

Головуючий (суддя-доповідач):                                                        Т.Б. Бонк
             Судді :                                                                                     
                                                                                                                  С.М. Бойко

                                                                                                    О.І. Матущак