Номер провадження: 33/813/464/21
Номер справи місцевого суду: 523/18004/20 
Головуючий у першій інстанції Шкуренков М.В. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,
за участю: 
секретаря судового засідання – Стоянової Л.І., 
захисника – Косова В.І.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 04.02.2021 року,- 

встановив:
оскаржуваною постановою, 
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , –
притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
Згідно з оскаржуваною постановою, 10.11.2020 року, о 20 год. 23 хв., ОСОБА_1 , у м. Одесі, по вул. С. Ядова, буд. 27, керував автомобілем марки «HYUNDAI SONATA», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, різка зміна забарвлення шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Драгер», а також в приміщенні КНП «ООМЦПЗ» ООР у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився.
Не погоджуючись із постановою судді районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її необґрунтованість, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам, просить скасувати постанову у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апелянт зазначає про не врахування суддею районного суду порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, невідповідності матеріалів адміністративної справи фактичним обставинам, ступеню суспільної небезпеки правопорушення та особистості правопорушника.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Косова В.І., які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 
У відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді районного суду є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.
Так, згідно з протоколом серії ДПР18 №279633 від 10.11.2020 року, водій ОСОБА_1 , 10.11.2020 року, о 20 год. 23 хв., у м. Одесі, по вул. С. Ядова, буд. 27, керував автомобілем марки «HYUNDAI SONATA», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу «Драгер», а також в приміщенні КНП «ООМЦПЗ» ООР у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).
Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №279633 від 10.11.2020 року ОСОБА_1 власноручно підписав, зазначивши, що не згоден, однак ніяких чітких зауважень та застережень не вказав. 
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, а також долученими до протоколу висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001412 від 10.11.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від медичного огляду в повному обсязі в присутності двох свідків; відеозаписом фіксації правопорушення (а.с.4,5). 
Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1  підтвердив, що дійсно їхав за кермом автомобілю, після зупинки його транспортного засобу, працівники поліції вказали на наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», на що він відмовився. Апелянт також підтвердив і той факт, що не пройшов відповідного медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, посилаючись на те, що здати аналіз сечі не зміг за станом здоров`я, однак відповідних підтверджуючих документів про існування хвороби не надав. Крім того, ОСОБА_1 вказав, що накладене на нього адміністративне стягнення у виді штрафу за ст. 173 КУпАП, за вчинення хуліганських дій, які він вчини в закладі охорони здоров`я, куди він був доставлений для проведення медичного огляду, він сплатив. 
Апеляційним судом досліджено відеозапис з нагрудної камери працівника патрульної поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 ,в присутності двох свідків відмовився на пропозицію працівників поліції від проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. 
З переглянутого судом відеозапису просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 10.11.2020 року, під час складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, який беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджує відомості викладені в протоколі та вину правопорушника.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно п. 1.4.5 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів)», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року, однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів, а тому даний доказ, у розумінні ст.251 КУпАП, є належним і допустимими. 
Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису ОСОБА_1 та його захисником не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи. 
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1  фактично підтвердив відповідність змісту протоколу про адміністративне правопорушення обставинам, які мали місце 10.11.2020 року, однак не зміг надати відповідь чому обставини щодо мотивів його відмови від проведення медичного огляду, не були зазначені ним в протоколі про адміністративне правопорушення, який він власноручно підписав, а також не повідомлялися працівникам поліції під час складання протоколу. Також ОСОБА_1 пояснив, що до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій працівників поліції, про що він зазначає в апеляційній скарзі, він не звертався. 
Враховуючи викладене апеляційний суд не приймає доводи ОСОБА_1 , щодо мотивів відмови від медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та вважає їх неспроможними, оскільки останній не надав суду медичних документів, які підтверджують наявність у нього будь-кого захворювання, в тому числі урологічної хвороби, яке могло завадити йому здати відповідні аналізи в закладі охорони здоров`я під час проведення медичного огляду. 
Доводи апелянта вказані в апеляційній скарзі щодо не зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення місця вчинення правопорушення, є безпідставними та спростовуються змістом вищевказаного протоколу, де чітко вказано, що місцем правопорушення є вул. С. Ядова, буд.27 в м. Одеса. 
Твердження апелянта вказані в апеляційній скарзі стосовно не встановлення належним чином його перебування в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд визнає також неспроможними, оскільки ОСОБА_1 інкриміновано не керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому законом порядку, що є порушенням п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо не доведення факту керування ним транспортним засобом, апеляційний суд визнає неспроможними та такими, що спростовуються як матеріалами справи, так і поясненнями ОСОБА_1 безпосередньо наданими в апеляційному суді.
Твердження апелянта щодо порушення поліцейськими порядку проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та встановлення відмови від проведення такого огляду, апеляційний суд також визнає неспроможними, з огляду на таке. 
Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені ст.266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452).
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (частина 1 статті 266 КУпАП, пункт 2 Інструкції №1452). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншим, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації руху та мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452).
Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, в тому числі, в разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (частина 2,3 статті 266 КУпАП, пункти 6,7 Інструкції №1452).
Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (пункт 5, розділу 2 Інструкції №1452).
Отже, зміст зазначених норм свідчить про те, що поліцейський зобов`язаний поінформувати особу про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, в разі якщо особа виявила бажання пройти огляд на стан сп`янінняна місці зупинки. При цьому, проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я є обов`язковим лише в разі відмови водія від проходження огляду поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, або його незгоди з результатами такого огляду.
Як вбачається з матеріалів судової справи, зокрема з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №279633 від 10.11.2020 року, висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001412 від 10.11.2020 року, а також відеозапису з нагрудної камери поліцейського, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, та на вимоги поліцейських відмовився від проходження медичного огляду на місці зупинки та в медичному закладі в присутності двох свідків. 
За таких обставин, апеляційний суд констатує, що доводи апелянта про те, що поліцейським нібито було порушено процедуру проведення огляду на стан сп`яніння є неспроможними.
Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення, суддя районного суду дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини.
Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.
Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді районного суду в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, стороною захисту та ОСОБА_1 не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в районному суді.
За таких обставин суд визнає доводи апеляційної скарги безпідставними, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної постанови судді районного суду.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -  

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 04.02.2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду            Р.І. Котелевський