ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/11195/20  Номер провадження 33/814/265/21	Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О.  Доповідач ап. інст. Маліченко В. В.	

Категорія

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Маліченко В. В., з участю секретаря судового засідання Пархоменко Ю.І., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Литовченка Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Полтави, одруженого, паспорт – НОМЕР_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та доповненням до неї на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2021 року-
В С Т А Н О В И В :
Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 1 рік. 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.
Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. На прохання працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
На постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить скасувати постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2021 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. 
З рішенням районного суду не погоджується, так як, вважає, що останнє винесене з допущенням істотних порушень матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначив, що розгляд справи відбувся без участі особи яка притягається до адміністративної відповідальності, тим самим порушивши право особи на захист. Транспортним засобом не керував, лише на провокативну, а саме незаконну вимогу працівників поліції, перепакувати автомобіль, зрушив транспортний засіб з місця та здійснив маневр. 
Крім того, відзначив, що на момент вчинення правопорушення, його притягувати необхідно за ст. 286-1 КК України, а не за ст. 130 КУпАП, а тому постанова суду в частині визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню. 
Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, переглянувши відеозапис правопорушення з нагрудної камери поліцейського, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Подія адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та вина особи яка притягається до адміністративної відповідальності, підтверджується дослідженими місцевим судом та наведеними у постанові суду доказами, які були перевірені судом апеляційної інстанції, а саме: 
Протоколом про адміністративне правопорушення від 25 листопада 2020 року ДПР18 №118946, відповідно до якого 25 листопада 2020 року о 20 годині 47 хвилин в на вул. Р. Кириченко 64 в м. Полтава водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW» модель «Х5», з д. н. з. « НОМЕР_3 » з вираженими ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння в установлено законом порядку ОСОБА_1 відмовився, в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
Поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідного до яких вбачається, що вони були запрошені працівниками поліції, та були свідками відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі.
Відеозаписів долучених до матеріалів справи працівниками поліції з яких вбачається, що працівниками патрульної поліції було помічено транспортний засіб «BMW X5» з д. н. з. « НОМЕР_3 » який знаходився в нерухомому стані, на проїзній частині дороги біля світлофору, без увімкнутої аварійної світлової сигналізації та без включених світлових приладів. Після чого, працівник патрульної поліції підійшов до зазначеного транспортного засобу, який знаходився в стоячому положенні та особі, яка перебувала на водійському сидінні в салоні цього автомобіля висловлює вимогу перепакувати транспортний засіб, оскільки він в порушення ПДР знаходиться ближче ніж за 10 м від  перехрещення доріг, та заважає руху. Після чого транспортний засіб «BMW X5» з д. н. з. « НОМЕР_3 » було приведено в рух та перепаковано в інше місце. Після чого, до «BMW X5» з д. н. з. « НОМЕР_3 » підійшов поліцейський, де на водійському місці перебував ОСОБА_1 , інші особи в салоні автомобіля відсутні та з автомобіля не виходили. Поліцейський представився командиром роти № 2 БУПП в Полтавській області ДПП капітаном поліції Ребриком О.М., попросив ОСОБА_1 надати для огляду документи, повідомив йому про порушення ним правил стоянки та висловив підозру про перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, вказавши ознаки такого сп`яніння та запропонував на місці чи в медичному закладі пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння. У відповідь на це ОСОБА_1 заперечив факт керування транспортним засобом та відмовився проходити такий огляд. Працівником патрульної поліції було залучено свідків, в присутності яких ОСОБА_1 заперечив факт керування транспортним засобом, звинуватив поліцейського в провокації та відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, на пропозицію залишитися на місці для розгляду справи, відмовився та пішов у невідомому напрямку.
Рапортом командира роти №2 БУПП в Полтавській області ДПП капітана поліції Ребрика О., з якого також вбачається, що 25 листопада 2020 року командиром роти №2 Ребриком О. було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з останнім були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Після чого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння та в присутності двох свідків він відмовився від проходження огляду. Також відмовився передавати посвідчення водія для видачі тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, закривши автомобіль, відмовившись від ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення та направившись в невідомому напрямку. 
Вказані докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Давши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апелянта, що працівниками патрульної поліції свідомо було здійснено провокацію, а саме підбурювали його до вчинення правопорушення запропонувавши перепаркувати транспортний засіб, є безпідставними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам, та спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що працівники поліції, встановивши, що транспортний засіб, стоїть менше чим 10 метрів до перехрестя та заважає руху, запропонували ОСОБА_1 як водію вказаного транспортного засобу перепаркувати його. Така, пропозиція від працівників поліції була законною, оскільки була спрямована на забезпечення безпеки дорожнього руху, а не на порушення ОСОБА_1 вимог щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Крім того  висловлюючи  таке  прохання, мова про те, що у  водія наявні ознаки алкогольного  сп`яніння не йшла, спілкування було нетривалим та було на відстані, що унеможливлювало саме в той час встановити про наявність ознак алкогольного сп`яніння. 
Однак, водій не пояснюючи працівникам патрульної поліції, що він не може керувати транспортним засобом, оскільки перебуває в стані алкогольного сп`яніння чи з інших причин, погодився перепаркувати автомобіль. Після того як ОСОБА_1 препаркував транспортний засіб, до нього повторно підійшов працівник патрульної поліції представився та повідомив що останній здійснив стоянку не пов`язану з надання переваги в русі ближче 10 м на перехресті, та під час подальшого спілкування з ним, викликало у поліцейського підозру в тому, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння. З огляду на викладене, будь якого тиску на ОСОБА_1 чи змушування вчинити неправомірні дії судом не вбачається, жодних заперечень відносно відмови в ОСОБА_4 він не вказував, та що ця вимога є незаконною також вказував, а тому посилання апелянта на провокацію, судом розцінюється як спосіб уникнення адміністративної відповідальності.
Твердження апелянта, що він перебував на правому передньому пасажирському сидінні автомобіля «BMW X5» та що транспортний засіб знаходився в «кишені» виїзду з території ВАТ «Лтава» не узгоджується з наявними матеріалами справи, а саме з відеозаписом, та є безпідставними оскільки предметом розгляду є факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не порушення правил стоянки транспортного засобу. 
Відносно доводів, що ОСОБА_1 не були роз`яснені права, передбачені статтями 55,56, 59, 63 Конституції України, статтю 268 КУпАП, не повідомлено, що справа про адміністративне правопорушення буде розглядатися у строки визначені ст. 277 КУпАП взято до уваги, але з 43 сек відеоматеріалу «20201126063959000158» вбачається що ОСОБА_1 повідомив, що знайомитися із протоколом не буде, внаслідок чого працівник УПП ОСОБА_5 намагався роз`ясняти права особи та повідомив що будуть складені відповідні матеріали, але ОСОБА_1 покинув місце зупинки. Отже, ОСОБА_1 усвідомлюючи, що йому намагаються роз`яснити його права та будуть складати протокол про адміністративне правопорушення відносно нього, з власної волі покинув місце пригоди. 
Істотних порушень співробітниками поліції при оформленні відносно ОСОБА_1 матеріалів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП положень вказаного вище законодавства, судом апеляційної інстанції які б могли вплинути на розгляд справи не виявлено, тому доводи апелянта відносно, можливого виправлень в протоколі є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги, що неможливо ОСОБА_1 притягнути за ст. 130 КУпАП оскільки в зв`язку зі змінами в законодавстві, адміністративна відповідальність за керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не передбачена є безпідставними виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.9 КпАП України адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
01 липня 2020 року набрав чинності Закон України №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».
Вказаним законом ст.130 КУпАП викладена в новій редакції та передбачає відповідальність за керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Водночас, Кримінальний кодекс України доповнений статтею 286-1, якою встановлена, зокрема, відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
17 червня 2020 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 03 липня 2020 року.
Цим Законом із Закону №2617-VІІІ, після того, як він вже набрав чинності, вилучені положення, що змінювали ст.130 КпАП України та включали до КК України статтю 286-1. Водночас, зміни в цій частині до самих Кодексів внесені не були.
В тексті КУпАП та КК України, опублікованому на офіційному сайті Верховної Ради України, після набрання чинності Законом України №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», тобто після 01 липня 2020 року, зміни ні до ст.130 КпАП України, ні до ст.286-1 КК України не вносилися.
Відсутність внесення змін у ці Кодекси на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 3 липня 2020 року, узгоджується з приписами ч. 6 ст. 90 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», відповідно до якої законопроект може передбачати внесення змін лише до тексту первинного законодавчого акта (закону, кодексу, основ законодавства тощо), а не до закону про внесення змін до цього законодавчого акта.
Таким чином, притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України після набрання чинності Законом України №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення
Однак, 17 березня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» №1231-IX від 16 лютого 2021 року. 
Відповідно до вказаного закону стаття 130 КпАП України викладена в новій редакції, якою передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, ст. 286-1 КК України, яка передбачала кримінальну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, фактично декриміналізована. 
Тому дії, вчинені ОСОБА_1 , містять склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП в редакції, що діє на час розгляду справи в апеляційному суді.
Відповідно до ч.1 ст.8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
При цьому, згідно з ч.2 цієї статті закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
Аналогічні положення викладені в ч.1 ст.5 КК України, відповідно до якої закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Таким чином,  ОСОБА_1  не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.286-1 КК України, оскільки чинним законом кримінальна відповідальність за дії, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не передбачена. Отже, підстав для скасування постанови судді місцевого суду немає.
Що стосується доводів апелянта, що справу було розглянуто без участі особи, яку притягували до адміністративної відповідальності, необхідно зазначити, що судом апеляційної інстанції поновлено права ОСОБА_1 на захист, оскільки останній та його захисник були присутній під час апеляційного розгляду, надавали свої пояснення, подано як адвокатом так і ОСОБА_1 доповнення до апеляційної скарги, під час апеляційного розгляду було проведено дослідження доказів по справі, а тому постанова місцевого суду з підстав, що ОСОБА_1 був відсутній під час винесення судового рішення, не може бути скасована, оскільки його відсутність 18 лютого 2021 року в суді першої інстанції не вплинула на правильність прийнятого місцевим судом рішення по суті щодо нього.
Також, відносно твердження, що рішення суду першої інстанції було постановлено не в судовому засіданні є безпідставним, оскільки в матеріалах справи мається довідка (а.с. -86а) відповідно з якої вбачається, що учасники по справі в судове засідання не з`явилися, а тому фіксація судового засідання не відбувалася, тобто судове засідання відбулося, але без фіксації. Також, суд наголошує, що у відповідності до п.9 розділу 7 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, при невеликій кількості помилок нумерація аркушів виправляється таким чином: на непронумерованих аркушах проставляється номер попереднього аркуша з додаванням букв згідно з українським алфавітом ("а", "б", "в", "г", "ґ" і далі), а при повторенні одного номера на кількох розміщених поруч аркушах додаються букви "а", "б", "в", "г", "ґ" і далі відповідно до кожного номера аркуша, починаючи з другого. 
Щодо посилання апелянта на а.с. 69 з якого вбачається, що судове засідання призначене на 18 лютого 2021 року не відбулося, у зв`язку із неявкою сторони у судове засідання, то апеляційний суд розцінює вказану обставину як технічну помилку відповідальної особи яка її складала, крім того, безпосередньо в самій довідці містяться виправлення в даті судового засідання, а тому вказана технічна помилка жодним чином не впливає на правильність рішення суду першої інстанції. 
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не спростовують висновки суду про винуватість гр. ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.
Крім того, під час перевірки законності постанови суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури були досліджені всі матеріали справи, вивчені та перевірені усі заперечення апелянта стосовно обставин події адміністративного правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційні доводи правопорушника, щодо закриття провадження за відсутності події і складу адміністративного правопорушення є неспроможними, щоб скасувати фактично вірне рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд, вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою провів судовий розгляд, вісім викладені в постанові суду висновки відповідають встановленим фактичним обставинам справи.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП.-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Октябрського районного суду м. Полтави 18 лютого 2021 року щодо нього - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                В.В. Маліченко