ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 р. 	Справа № 480/7868/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.02.2021, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 08.02.21  по справі № 480/7868/20
за позовом      ОСОБА_1  
до     Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ  третя особа               Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області 
про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 ( далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до  Обласного центру медико – соціальної експертизи ( далі – Обласний центр МСЕК м.Краматорськ), третя особа – Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області ( далі – УВД ФСС в Донецькій обл., третя особа ), в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії (далі – Комісія) Обласного центру МСЕК м.Краматорськ, викладене у акті визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом від 04.08.2020 № 617 про не встановлення зв`язку смерті ОСОБА_2 ( далі – ОСОБА_2 ) з професійним захворюванням – пневмоконіоз;
зобов`язати Обласний центр МСЕК м. Краматорськ в особі його структурної одиниці - Комісії прийняти рішення про встановлення зв`язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням - пневмоконіоз, з 28.07.2017.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Обласного центру МСЕК м. Краматорськ, викладене у акті визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом від 04.08.2020 № 617.
Зобов`язано Обласний центр МСЕК м. Краматорськ повторно провести розгляд матеріалів, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 з його професійним захворюванням з 28.07.2017 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
У задоволенні інших вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Обласного центру МСЕК м. Краматорськ.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване  рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначила, що суд, обравши спосіб захисту її прав шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути матеріали, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 з його професійним захворюванням, не сприяв припиненню протиправних дій з боку відповідача, оскільки 24.02.2021 Обласний центр МСЕК м. Краматорськ повторно розглянув це питання і вчетверте прийняв на своєму засіданні рішення (акт № 212) про не встановлення такого причинного зв`язку, без урахування попередніх висновків суду. Вказала, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про те, що смерть ОСОБА_2 наступила внаслідок пневомконіозу, а відповідно до ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) обставини встановленні рішенням суду в адміністративній справі не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи. Висновок суду про те, що суди позбавлені можливості оцінювати обґрунтованість медичних висновків при прийнятті певного рішення, оскільки не є спеціалізованими установами в медичній сфері, є недоречним, оскільки рішення Зарічного районного суду м.Суми від 04.06.2019 та рішення Сумського окружного адміністративного суду ухвалені за наслідками дослідження належного доказу – медичного висновку судової комісії експертизи віл 14.01.2018 № 48/2018. Зауважила, що судом першої інстанції не ознайомлено її з доказами, які були надані відповідачем на виконання ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 25.01.2021.
16.03.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду витребувано з Сумського окружного адміністративного суду справі № 480/7868/20.
27.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено розгляд справи у порядку письмового провадження. 
05.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду задоволено клопотання ОСОБА_1 та поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження по справі № 480/7868/20.
27.04.2021 на адресу суду від Обласного центру МСЕК м.Краматорськ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до положень ч. 1 ст.  308  , п. 3 ч. 1 ст.  311 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах    доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю–доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом    встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Зарічного районного суду м. Суми із позовом до Обласного центру МСЕК м. Краматорськ, в якому, після уточнення позовних вимог, просила визнати причину смерті її чоловіка ОСОБА_2 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , гостра легенево серцева недостатність внаслідок пневмоконіозу: хронічного обструктивного захворювання легенів з вогнищами антракозу, з розвитком пневмосклерозу, хронічної емфіземи легень, хронічного легеневого серця. Скасувати висновок обласного МСЕК від 13.09.2017, прийнятий Обласною комісією Обласного центру МСЕК та вирішити питання про порядок розподілу судових витрат.
04.06.2019 рішенням Зарічного районного суду м. Суми по справі №591/483/19 позов задоволено, визнано причину смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , - гостра легенево серцева недостатність внаслідок пневмоконіозу: хронічного обструктивного захворювання легенів з вогнищами антракозу, з розвитком пневмосклерозу, хронічної емфіземи легень, хронічного легеневого серця. Скасовано висновок Обласної комісії Обласного центру МСЕК м. Краматорська про відсутність зв`язку смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 з професійним захворюванням.
05.12.2019 постановою Чернігівського апеляційного суду рішення Зарічного районного суду м. Суми  залишено в силі в частині вимог щодо визнання причин смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , гостра легенево серцева недостатність внаслідок пневмоконіозу: хронічного обструктивного захворювання легенів з вогнищами антракозу, з розвитком пневмосклерозу, хронічної емфіземи легень, хронічного легеневого серця, а в частині вимог щодо скасування висновку Обласної комісії Обласного центру МСЕК м. Краматорська про відсутність зв`язку смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 з професійним захворюванням - скасовано та закрито провадження, у справі у зв`язку із підсудністю таких вимог щодо юрисдикції адміністративного суду.
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом про скасування рішень обласної комісії Обласного центру МСЕК м. Краматорськ, викладених в актах визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом від 13.09.2017 № 1099 та від 25.01.2018 № 68 про відсутність причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 з його професійним захворюванням та зобов`язання Обласний центр МСЕК м. Краматорськ в особі його структурної одиниці – Обласної комісії з моменту набрання рішенням законної сили на першому черговому засіданні комісії визначити наявність причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 з його професійним захворюванням з 28.07.2017.
16.06.2020 рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі №480/1376/20 позов задоволено частково. Скасовано рішення Обласної комісії Обласного центру МСЕК м.Краматорськ, викладені в актах визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом від 13.09.2017 № 1099 та від 25.01.2018 № 68 про відсутність причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 з його професійним захворюванням. Зобов`язано Обласний центр МСЕК м. Краматорськ повторно провести розгляд матеріалів, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 з його професійним захворюванням з 28.07.2017. В задоволенні інших вимог відмовлено.
04.08.2020 на виконання рішення суду відповідачем прийнято акт № 617 , відповідно до якого відповідачем зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням "пневмоконіоз" не встановлено (а.с. 39-40).
04.08.2020 на підставі вказаного акту відповідачем  складено  довідку серії 10ААА № 000901 про невстановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням (а.с. 41-42).
Не погодившись з висновками відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.       
          Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що     адміністративний суд не може підміняти інший державний орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питання, які законодавством віднесені до компетенції такого органу, а тому з метою належного захисту прав позивача наявні підстави для зобов`язання Обласного центру МСЕК м.Краматорськ повторно провести розгляд матеріалів, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 з його професійним захворюванням з 28.07.2017 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.
Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а позивач фактично оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог. 
Отже, в межах апеляційного перегляду надається правова оцінка законності та обґрунтованості рішення суду в частині зобов`язання Обласного центру МСЕК м. Краматорськ в особі його структурної одиниці - Комісії прийняти рішення про встановлення зв`язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням - пневмоконіоз, з 28.07.2017.
Відповідно до п.7 ч.1 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від  23.09.1999 № 1105-XIV ( далі – Закон № 1105) професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою
За приписами ч.1 ст. 38 Закону № 1105 ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги.
Питання, щодо встановлення факту причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням, регулюються «Інструкцією про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.11.2005 № 606 ( далі – Інструкція МОЗ № 606) та «Положенням про медико-соціальну експертизу», затвердженим Постановою КМУ від 03.12.2009 № 1317 ( далі – Положення № 1317). 
Процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначена Положенням № 1317.
Відповідно до п.4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Центр (бюро) очолює головний лікар, який призначається Міністром охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, керівником управління охорони здоров`я обласної (міської) держадміністрації.
Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.
За приписами п. 5 Положення № 1317 Комісії у своїй роботі керуються Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами відповідних державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини у зазначеній сфері, та цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.
Згідно з абз. 1-2 п.12 вказаного Положення обласні комісії здійснюють організаційно-методичне керівництво та контроль за діяльністю відповідно районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють правомірність прийнятих ними рішень і в разі визнання їх безпідставними змінюють їх;
повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання;
Порядок розгляду питань про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом врегульовано нормами пункту 2 Інструкуції МОЗ № 606. 
          Відповідно до визначень, наведених в абз. 5, 8 п.1 Інструкції МОЗ№ 606  професійне захворювання - захворювання, яке виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та  зумовлено  виключно  або переважно  тривалим впливом шкідливих речовин,  певних видів робіт та інших  факторів,  пов`язаних  з  роботою.  Перелік  професійних захворювань затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000  N  1662  (  1662-2000-п).   Професійний   характер захворювання  визначається лікарською експертною комісією у складі спеціалістів спеціалізованого  лікувально-профілактичного  закладу згідно   з   Переліком  спеціалізованих  лікувально-профілактичних закладів,  які мають право встановлювати остаточний  діагноз  щодо професійних захворювань, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.03.2003 N 133 ( z0283-03 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.04.2003 за N 283/7604.
Пневмоконіози -  хронічні  професійні  захворювання   легенів внаслідок   вдихання   промислових   аерозолів,   які  обумовлюють асептичне запалення (тобто дифузний пневмоніт),  яке призводить до розвитку дифузного пневмофіброзу;
За приписами пп.2.1 – пп. 2.2. п.2 Інструкції МОЗ № 606 перелік  МСЕК,  на   які   покладаються   функції  щодо встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або  трудовим  каліцтвом,  затверджується  відповідним наказом  Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управлінь охорони здоров`я обласних,  Севастопольської  міської  і Головного  управління  охорони  здоров`я та медичного забезпечення Київської міської державних адміністрацій. 
          Для розгляду причинного  зв`язку  смерті  з  професійним захворюванням,   отруєнням   або   трудовим   каліцтвом   до  МСЕК направляються відповідні документи постраждалих,  у яких при житті було   встановлено  професійне  захворювання  (отруєння),  трудове каліцтво,  що спричинило стійку втрату професійної працездатності, та  померлих після вступу в дію Закону України "Про охорону праці".
Згідно з пп.2.4. п.2 вказаної Інструкції розгляд  питання  про  встановлення  причинного  зв`язку смерті  з  професійним  захворюванням  (отруєнням)  або   трудовим каліцтвом проводять на підставі таких документів:
направлення роботодавця     чи     профспілкового      органу підприємства,  на  якому  потерпілий  одержав травму чи професійне захворювання (отруєння),  або робочого органу виконавчої  дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та   професійних   захворювань   України   (далі   -   Фонд)   або лікарсько-консультаційної    комісії    лікувально-профілактичного закладу (далі - ЛПЗ), суду чи прокуратури
свідоцтва про смерть або його копії;
посмертного епікризу,  завіреного адміністрацією ЛПЗ, в якому перебував на лікуванні, диспансерному нагляді померлий;
оригіналу медичної карти амбулаторного хворого,  з описом  її змісту, зробленим ЛПЗ;
копії протоколу патолого-анатомічного розтину з гістологічним дослідженням, затвердженої завідувачем патолого-анатомічного бюро, головним  лікарем  чи  заступником  головного  лікаря  з  медичної частини   або   з   поліклінічного   розділу   роботи,   чи   акта судово-медичного   та   судового    гістологічного    дослідження, затвердженого  начальником обласного  бюро  (міського,  районного відділення) судово-медичної експертизи (якщо вони були проведені);
акта про  нещасний випадок на виробництві,  якщо був нещасний випадок;
медико-експертної справи  померлого  (подається  на  підставі даних останньої довідки МСЕК про  визначення  інвалідності  та/або відсотків  втрати  професійної працездатності,  яку надають родичі померлого). 
Положеннями пп.2.10  п. 2 вказаної Інструкції визначено, що висновок  про  наявність  або  відсутність   причинного зв`язку   смерті   з  професійним  захворюванням  (отруєнням)  або трудовим каліцтвом оформляється довідкою у трьох  примірниках,  що використовується МСЕК за формою,  що затверджується МОЗ України та видається:  перший - установі,  що надавала направлення  до  МСЕК, другий -   відповідному   відділенню  виконавчої  дирекції  Фонду, третій - заявнику.  Підставою є акт визначення причинного  зв`язку смерті  з  профзахворюванням  (отруєнням)  або  трудовим каліцтвом (форма акта затверджується МОЗ України).
Відповідно до  пп.2.14-2.15 п.2 Інструкції № 606 остаточне   рішення   про   наявність  або  відсутність причинного зв`язку  смерті  з  профзахворюванням  (отруєнням)  або трудовим  каліцтвом  МСЕК  може  прийняти  тільки після всебічноговивчення  наданої  медичної  документації  померлого,   запиту   й розгляду,  у  разі  потреби,  додаткових  документів та проведення необхідних консультацій.
Розгляд  питання  щодо  встановлення причинного зв`язку  смерті  з  професійним  захворюванням  (отруєнням)  або   трудовим каліцтвом   проводиться   за   участю   представника  відповідного відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків  на виробництві та професійних захворювань України. 
За наслідком системного аналізу вказаних правових норм колегія суддів зазначає, що функції щодо встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням покладаються саме на МСЕК , з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я, які в своїй діяльності керуються Констиуцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.
Як вірно зазначено судом першої інстанції дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта. Таке право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Враховуючи викладені вище правові норми та беручи до уваги дискреційність повноважень відповідача щодо встановлення причинного зв`язку смерті особи з професійним захворюванням колегія суддів визнає вірним висновком суду першої інстанції про відсутність підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Обласного центру МСЕК м.Краматорськ в особі його структурної одиниці – експертної комісії, прийняти рішення про встановлення зв`язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням – пневмоконіоз та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав ОСОБА_1 у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача провести повторний розгляд матеріалів, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 з його професійним захворюванням з 28.07.2017 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду. 
Посилання апелянта на недоречність висновку суду першої інстанції про те, що суди позбавлені можливості оцінювати обґрунтованість медичних висновків при прийнятті певного рішення, оскільки не є спеціалізованими установами в медичній сфері колегія суддів відхиляє та зазначає, що суди вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури його прийняття, а оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального та процесуального права.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.03.2020 у справі №240/7133/19, які з урахуванням ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.
Доводи ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції її не ознайомлено з доказами, які були надані відповідачем на виконання ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 25.01.2021, колегія суддів визнає слушними, однак зазначає, що таке процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відповідно до ч.2 ст.317 КАС України 
Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року по справі № 480/7868/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін