Номер провадження: 22-ц/813/4390/21 
Номер справи місцевого суду: 520/3295/19
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Большан Інни Володимирівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на дитину та зміну розміру аліментів, 

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який вподальшому уточнив шляхом збільшення позовних вимог, до ОСОБА_1 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на дитину та зміну розміру аліментів. Позовна заява мотивована тим, що позивач та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом з матір`ю, відповідачем по справі. За домовленістю між позивачем та відповідачем 11 серпня 2017 року було укладено договір про сплату аліментів на утримання дитини, посвідчений нотаріально. Відповідно до умов договору, сторони визначили, що батько дитини ОСОБА_2 буде сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 9100 грн. щомісячно, до її повноліття. Крім того, сторони домовилися, що у разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України, позивач зобов`язується сплачувати аліменти у національній грошовій одиниці України, гривні, еквівалентну 300 Євро. Так, у період з 11.08.2017 року по 31.12.2018 рік позивач вчасно та у повному обсязі сплачував аліменти. Крім аліментів, позивач оплачував навчання доньки у дитячому клубі розвитку «Мадагаскар», купує одяг та іграшки для дитини, оплачує витрати з медичного обслуговування дитини, заохочує різні розваги. Разом з цим, позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням надати йому докази цільового використання аліментів, сплачених ним на утримання дитини, проте відповідач жодного доказу позивачу не представила. З цього приводу позивач звертався до органу Служби по справам дітей ОМР. Крім того, відповідач перешкоджає позивачу спілкуватися з дитиною та всіляко вчиняє опір бачитися батькові з дитиною. На даний час, майновий стан позивача значно погіршився, бізнес за кордоном припинений, а на території України підприємницька діяльність приносить замалий дохід. Крім того, погіршився і стан здоров`я позивача, він переніс складну операцію, а вподальшому запланована ще одна та тривала реабілітація. Враховуючи зміну майнового стану позивача та погіршення його стану здоров`я,він вже не спроможній сплачувати аліменти у розмірі, визначеному сторонами за договором, що стало підставою його звернення до суду про розірвання договору. З урахуванням ситуації, яка склалася, позивач спроможній сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 3000 грн. на місяць до її повноліття.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Розірвано договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, укладений 11.08.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 665. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Большан Інна Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши судцю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог.
Проте повністю погодитися з такими висновками та обґрунтуваннями районного суду не можна.
З матеріалів справи вбачається, що:
- 07.11.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції;
- ІНФОРМАЦІЯ_1 під час перебування в Іспанії у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження, НОМЕР_1 , виданим Реєстром Актів громадянського стану Валенсії, Міністерства Юстиції Іспанії від 12 травня 2015 року, № 0032855/15 (Апостиль, проставлений уповноваженим урядовим секретарем Верховного Суду Юстиції Валенсії Пані Алькасар Сарагоса, ОСОБА_5 14.05.2015 року за № TSj46/2015/006445 (том 1, а. с. 12-18);
- шлюб між сторонами було розірвано 22 січня 2018 року рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2018 року у цивільній справі № 520/15126/17 (том 1, а. с. 10-11);
- дитина залишилася проживати з матір`ю;
- 11.08.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С., зареєстрований в реєстрі № 665 (надалі - «Договір № 1»). Відповідно п. 3 даного Договору «за домовленістю Сторін розмір аліментів на утримання Дитини визначений в сумі 9100,00 гривень щомісячно. Сторони домовилися, що у разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України, Батько зобов`язується сплачувати аліменти у національній грошовій одиниці України, гривні, еквівалентну 300,00 євро». Відповідно до п. 4 Договору № 1 «Аліменти, одержані на дитину, є власністю Дитини (ст. 179 СК України). Одержувач зобов`язується отримувати аліменти на утримання Дитини та використовувати їх за цільовим призначенням - забезпечувати Дитину їжею, одягом, витрачати кошти на навчання, на створення гідних умов її життя та виключно в інтересах Дитини». Відповідно до п. 10 Договору № 1 «Мати дитини не має право перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та приймати участь в її вихованні» (том 1, а. с. 27-30);
- на підтвердження повноти та своєчасності виконання у період з 11.08.2017 року до 31.12.2018 року зобов`язань за Договором по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , позивачем надано: - квитанцію про сплату аліментів від 04.09.2017 року у розмірі 11250 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 32); - квитанцію про сплату аліментів від 03.10.2017 року у розмірі 9000 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 31); - квитанцію про сплату аліментів від 20.11.2017 року у розмірі 1500 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 35); - квитанцію про сплату аліментів від 20.11.2017 року у розмірі 7500 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 35); - квитанцію про сплату аліментів від 11.12.2017 року у розмірі 8320 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 35); - квитанцію про сплату аліментів від 24.01.2018 року у розмірі 9500 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 33); - квитанцію про сплату аліментів від 26.02.2018 року у розмірі 8000 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 33); - квитанцію про сплату аліментів від 14.03.2018 року у розмірі 6000 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 33); - квитанцію про сплату аліментів від 10.04.2018 року у розмірі 7700 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 33);- квитанцію про сплату аліментів від 16.05.2018 року у розмірі 7500 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 33); - квитанцію про сплату аліментів від 08.06.2018 року у розмірі 7400 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 33); - квитанцію про сплату аліментів від 04.07.2018 року у розмірі 8200 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 34); - квитанцію про сплату аліментів від 03.08.2018 року у розмірі 7500 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 34); - квитанцію про сплату аліментів від 08.09.2018 року у розмірі 7600 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а.с. 34);- квитанцію про сплату аліментів від 04.10.2018 року у розмірі 7600 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 34); - квитанцію про сплату аліментів від 10.11.2018 року у розмірі 7400 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів -  ОСОБА_1 (том 1, а. с. 34); - квитанцію про сплату аліментів від 28.12.2018 року у розмірі 7400 грн., від ОСОБА_2 , Отримувач коштів - ОСОБА_1 (том 1, а. с. 34).
Також ОСОБА_2 оплачувалось навчання ОСОБА_3 у дитячому клубі розвитку «Мадагаскар», що підтверджується договором про надання послуг від 05.03.2018 року, підписаним ОСОБА_2 , с однієї сторони та ФОП ОСОБА_6 , з іншої сторони (том 1, а. с. 19-22), товарним чеком від 10.01.2018 року (том 1, а. с. 23), товарним чеком № 11 від 05.02.2018 року (том 1, а. с. 23), товарним чеком № 45 від 09.03.2018 року (том 1, а. с.23), товарним чеком № 140 від 02.04.2018 року (том 1, а. с. 23), товарним чеком від 16.05.2018 року (том 1, а. с. 24), товарним чеком від 11.06.2018 року (том 1, а. с. 24), товарним чеком від 04.07.2018 року (том 1, а. с. 24), товарним чеком від 03.08.2018 року (том 1, а. с.24), товарним чеком від 31.08.2018 року (том 1, а. с. 25), товарним чеком від 01.10.2018 року (том 1, а. с. 25), товарним чеком від 29.10.2018 року (том 1, а. с. 25), товарним чеком від 26.11.2018 року (том 1, а. с. 25).
Відповідач у своєму відзиві зазначає, що за весь період виконання аліментних зобов`язань ОСОБА_2 перераховував їй суму аліментів на користь дитини з вирахуванням витрат на навчання доньки у дитячому клубі «Мадагаскар», про що чітко вказується в наданих заявником квитанціях.
В якості підстав для розірвання договору про сплату аліментів (Договір № 1) позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_1 з проханням надати докази цільового використання аліментів (квитанції, фіскальні чеки, товарні чеки тощо), сплачених ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , але станом на 15.02.2019 року ОСОБА_1 не надала жодного запитуваного документу, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до Служби у справах дітей Одеської міської ради з вимогою перевірити цільове використання сплачених ним коштів (т. 1 а. с. 71).
Однак, відповідно до висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 19.03.2019 року, встановлено: одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів, розмір яких становить понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину) (том 1, а. с. 135-136).
Позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що відповідач постійно наполягала на компенсуванні з боку позивача витрат за речі, які купувалися її батьками без попередньої домовленості за узгодженням суми витрат з ОСОБА_2 . На прохання позивача в подальшому узгоджувати питання купівлі речей, ОСОБА_1 відповідала категоричною відмовою.
Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що вона ніколи не зверталась до позивача з такою вимогою, оскільки вона працевлаштована та здатна сама, або за допомогою своєї родини забезпечувати дочку усім необхідним та найкращим.
Враховуючи заперечення відповідачем вимог з її боку до позивача про компенсацію витрат, понесених на придбання для дитини речей, які купувалися її батьками без попередження погодження таких покупок з позивачем, тягар доведення існування таких обставин покладається саме на позивача.
Проте належних доказів, що відповідач дійсно вимагала від позивача компенсацію неузгоджених з позивачем грошових витрат на дитину, які перевищують розмір щомісячних аліментних платежів, ОСОБА_2 не надано.
Підтвердження стосовно наведених ними обставин сторони не надали.
Також ОСОБА_2 в позовній заяві стверджує, що з 30.11.2018 року ОСОБА_1 чинить опір щодо зустрічей позивача з дитиною, не дає бачити доньку, у зв`язку з чим ОСОБА_2 був вимушений неодноразово звертатися до органів національної поліції та ювенальної превенції. Відповідач забороняє дитині покидати територію свого будинку у супроводі позивача чи членів його родини. Станом на теперішній час ОСОБА_2 та його родичі зовсім позбавлені можливості повноцінно спілкуватись з дитиною та відвідувати дитячі культурні та розважальні заходи. Відвідуючи доньку за її місцем проживання, ОСОБА_1 чинить перешкоди нормальному спілкуванню позивача з донькою, влаштовує сварки та забирає дитину, незважаючи на бажання доньки проводити час з батьком.
Суд першої інстанції, набувши висновок, що умови Договору № 1 перестали влаштовувати відповідача, виходив з того, що про це може свідчити звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з позовною заявою про встановлення графіку зустрічей з дитиною, що підтверджується ухвалою Київського районного суду м. Одеси про відкриття провадження від 14.01.2019 року у справі № 520/21178/18 (том 1, а. с. 69-70). Крім того, про перешкоджання позивачу бачитися з дитиною, на думку суду, свідчать факти його звернень до компетентних установ з заявою про встановлення місця перебування дитини.
З такою оцінкою суду першої інстанції зазначених вище обставин колегія суду не погоджується.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Даних вимог процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.
Так, сам по собі факт звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення графіку зустрічі батька з дитиною в контексті всіх встановлених у справі обставин та враховуючи взаємовідносини сторін, форму та зміст їх спілкування між собою, як вбачається з їхньої переписки в соціальних мережах за допомогою інтернету, роздруківки яких містяться у справі, свідчить про наявність відповідного спору у питаннях виховання дитини, і звернення за вирішенням такого спору до суду є законним правом кожної особи, яке гарантовано державою на рівні Конституції та законів України.
Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення графіку зустрічей з дитиною, ОСОБА_1 обґрунтувала свої вимоги тим, що батько забирав дитину у відповідності до умов Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 11.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 664 (надалі - Договір № 2) (т. 1 а. с. 115-116).
Відповідно до п. 2.2. Договору № 2 «Батьки домовились між собою, що Батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з донькою не менше трьох діб на тиждень (в будь-які дні тижня та у будь-який час, враховуючи розпорядок дня дитини), а також має право, за попередньою домовленістю з Матір`ю, брати доньку до себе за місцем свого проживання у вихідні дні або в робочі дні з обов`язковим дотриманням розпорядку дня доньки та забезпеченням відвідування донькою навчального закладу». Також Договором № 2 визначено місце проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Як вказує ОСОБА_1 у своєму позові до суду про встановлення графіку зустрічей з дитиною, ОСОБА_2 забирав дитину з 18-00 г. щоп`ятниці і у понеділок наступного тижня з ранку завозив дитину до Центру Раннього Розвитку, звідки вона забирала дитину до себе о 12-30 г. ОСОБА_1 у позові стверджує, що дитина поверталася додому з ознаками ГРВІ, розлючена, відмовлялась від їжі і вона вимушена була лікувати її до наступного забирання ОСОБА_2 у п`ятницю. В понеділок все повторювалося знову. Дитина розповідала їй, що всі вихідні вона проводить вдома у батька разом з дідусем і бабусею і вони грають. Спала вона в одному ліжку з батьком. У батька дитині все дозволяли і тому намагання ОСОБА_1 поставити в розумні рамки достойної поведінки, викликали у дитини протест і небажання дотримуватися загально прийнятих правил поведінки дитини. Дитина почала влаштовувати істерики, маніпулювати тим, що вона на знак протесту поїде до батька, де їй все можна. Такі обставини, вимусили ОСОБА_1 , як матір дитини, втрутитися у ситуацію для приведення її до стану належного виховання дитини шляхом унормування графіку зустрічі дитини з батьком.
При таких обставинах сам факт звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення графіку зустрічі батька з дитиною не свідчить про намагання перешкоджати побаченням батька з дочкою.
В даному випадку пріоритетним є найкращі інтереси дитини - як в частині нормального розвитку дитини, так і в частині її належного виховання.
Такі самі гарантії нормального розвитку дитини і дотримання розпорядку дня дитини передбачені п. 10 Договору № 1 та п. 2.2. Договору № 2.
Умовами договорів - п. 14 Договору № 1 та п. 4.4. Договору № 2 передбачено, що всі спори, що виникнуть в процесі виконання договору та розбіжності в тлумаченні окремих положень відповідного договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції не мав підстав для висновку, що звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом, враховуючи наведені нею обґрунтування, а також приймаючи до уваги, що позов ОСОБА_1 на час ухвалення судом оскаржуваного рішення був вирішений по суті з частковим задоволенням вимог ОСОБА_1 і не був визнаний таким, що поданий нею із зловживанням своїми процесуальними правами, може свідчити про перешкоджання нею зустрічі батька з дитинною і намаганням в такий спосіб порушити умови Договору № 1, про розірвання якого заявив з цих підстав позивач.
Також помилковим є висновок суду про розірвання Договору № 1 через порушення відповідачем обов`язку не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 , які встановлені п. 10 Договору № 1, п. 2.3 Договору № 2, оскільки такого висновку суд набув через неналежну оцінку доказів, які позивач надав на підтвердження обставин, якими обґрунтував заявлені вимоги про розірвання договору про сплату аліментів.
Враховуючи наведене рішення суду першої інстанції в частині розірвання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, укладеного 11.08.2017 року між  ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 665, не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині вимог нового судового рішення про залишення даних вимог без задоволення, у зв`язку з недоведеністю обставин, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених вимог.
Крім того, позивачем заявлені вимоги про зменшення розміру аліментів, які встановлені договором про сплату аліментів з 9 100 грн. (300 євро) щомісячно до 3 000 грн. щомісячно, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та майнового стану, зокрема зменшенням доходу.
Так, позивач вказує, що станом на день укладення спірної угоди він мав достатній дохід від підприємницької діяльності за кордоном та стан здоров`я, який дозволяв йому сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 9 100 грн. (300 євро) щомісяця та нести додаткові витрати на творчій розвиток дитини, лікування доньки та купування речей за сезоном, розваги тощо. Вказане підтверджується щорічними деклараціями за 2016-2017 р.р., квитанціями на сплату аліментів, оплату розвитку та лікування дитини, купування речей, харчів та розваги.
Суд першої інстанції погодився з наведеними позивачем обґрунтуваннями і визначив розмір аліментів в сумі 3 000 грн. щомісячно, зазначивши, що встановлений договором між батьками розмір аліментів не є незмінним і позивач довів погіршення стану здоров`я та майнового стану.
Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи.
Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
При цьому для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин, наприклад, зміни сімейного стану.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України) і виплачуються щомісячно.
Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.
У правовій позиції Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі за № 6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України у разі нецільового витрачання аліментів платник аліментів має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.
Суд, розглядаючи позов, має виходити з наведених позивачем обґрунтувань і, виходячи з цього, застосовувати законодавство, що регулює спірні правовідносини, а не обмежуватися самим по собі посиланням позивача в позовній заяві на певну норму закону.
В якості обставин, якими позивач обґрунтував наявність підстав для зменшення розміру аліментів, він зазначив про погіршення стану здоров`я та погіршення майнового стану, надавши в якості підтвердження листки непрацездатності за період з 07 червня по 21 вересня 2019 року, у зв`язку з невиробничою травмою ноги.
Проте зазначені обставини і представлені позивачем докази не свідчать про повну втрату ним працездатності або про втрату працездатності певного ступеня на тривалий строк, що може перешкоджати роботі або працевлаштуванню, а тому не є в розумінні ст. 192 СК України підставою для зменшення розміру аліментів.
Також позивач зазначив про зміну свого майнового стан, який, як вказує позивач, погіршився настільки, що не дозволяє йому сплачувати аліменти на дитину у встановленому договорі між батьками дитини рівні - 9 100 грн. щомісячно (еквівалент 300 євро).
В якості доказів позивачем до суду першої інстанції надано декларацію про майновий стан за 2016-2019 роки, з яких вбачається зменшення доходу від підприємницької діяльності.
Так за 2016 рік позивачем задекларований дохід від підприємницької діяльності у розмірі 367 387 грн., статки готівкою - 37 000 євро, за 2017 рік: 195 160 грн., статки готівкою - 25 000 євро; за 2018 рік - 15 550 грн., статки готівкою - 10 500 євро та 30 000 грн.,
Крім того у за 2016-2017 роки ОСОБА_2 декларував свою діяльність, як ФОП у королівстві Іспанія (т.2 а. с. 145).
За 2019 рік позивачем задекларований дохід від підприємницької діяльності у розмірі 175 500 грн., статки готівкою 5 200 євро, та 10 000 грн.
Крім того, у власності позивача перебуває автомобіль «Фольксваген - Туран» 2014 року випуску.
Як вбачається з встановлених у справі обставин позивач проживає разом зі своїми батьками, у власності яких знаходяться три квартири, житловий будинок, офісне приміщення та земельна ділянка.
Будь-яких доказів участі в утриманні даного нерухомого майна позивач не надав.
Також позивач не зазначив, які саме витрати він несе протягом календарного року на утримання автомобіля Фольксваген-Туран (зберігання машини, заправка, технічне обслуговування, сезонна заміна шин), а також на власну життєдіяльність (забезпечення себе їжею, одягом, робота, дозвілля), що надало б можливість камерально (арифметично) співставити його рівень життя з майновим станом, відображеним у декларації і набути чіткого висновку про те, що зміна майнового стану і рівня життя є суттєвою і виключає подальшу можливість та спроможність позивача сплачувати аліменти на дитину на рівні, який встановлений договором між батьками дитини від 11.08.2017 року.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав вважати, що майновий стан позивача змінився настільки суттєво, що з урахуванням наявного у позивача майна, доходу та грошових статків, така зміна дійсно унеможливлює виконання ним зобов`язання за договором про сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 9 100 грн. щомісячно або утруднює настільки, що продовження сплати аліментів у договірному розмірі значною мірою позбавить позивача звичного і сталого рівня укладу життя.
Колегія суддів вважає, що зменшення встановленого батьками дитини у договорі про сплату аліментів від 11.08.2017 року розміру аліментів без підтвердження належними і достатніми доказами погіршення стану здоров`я та матеріального становища позивача не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 , 2015 року народження, та суперечитиме її інтересам.
При таких обставинах, рішення суду щодо аліментів та стягнення (в порядку зменшення розміру аліментів) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 000 грн. щомісячно з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про залишення цих вимог без задоволення.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення вимог ОСОБА_2 про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на дитину та зміну розміру аліментів без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Большан Інни Володимирівни - задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на дитину та зміну розміру аліментів - залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1152 грн. 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено: 22.04.2021 року. 

Головуючий                                                        О.М. Таварткіладзе 

Судді:                                                                 А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова