ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2983/21 Справа № 201/6435/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року                                                                м. Дніпро

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Городничої В.С.,
суддів – Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, 
В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який згодом було уточнено, до відповідача, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 26 червня 2015 року. Від цього шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.
На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача на її корить аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 07 липня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1 513,29 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80грн.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати частково, ухвалити нове рішення та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з позивача на його користь судові витрати, що складаються з послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00грн та гонорару у розмірі 1 000,00 грн.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 07 грудня 2020 року залишити без змін.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26 червня 2015 року, який було зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану за актовим записом № 680 (а.с.10).
Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.11).
Сторони проживають окремо, дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, враховуючи майновий стан позивача, яка самостійно виховує доньку, дійшов правильного висновку про можливість відповідача сплачувати позивачу щомісячно аліменти на утримання доньки, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Керуючись положенням ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп., а також на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1 513,29 грн, розмір яких, згідно матеріалів справи, визнавався відповідачем.
Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції, під час ухвалення рішення, не була надана оцінка усім обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору, а саме судом не враховано те, що він за рішенням суду сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку на утримання дитини від першого шлюбу, а тому на другу дитину аліменти мають бути стягненні у розмірі 1/5 частини, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Таким чином, кожна дитина має право на необхідний та достатній розмір аліментів, наявність у відповідача дитини від першого шлюбу, на яку він сплачує аліменти не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів для дитини від наступного шлюбу.
Відповідно до ч. 2 ст. 180 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі № 682/3112/18.
Таким чином, 50-відсотковий мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є гарантованим розміром, а тому не може бути змінений в залежності від визначення тієї чи іншої частки аліментів.
Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати ОСОБА_6 , 1956 року народження, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки зазначені обставини не підтверджені належними доказами.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на своє скрутне матеріальне становище та труднощі у працевлаштуванні, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки зазначені обставини не звільняють відповідача від обов`язку утримувати своїх дітей. 
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду. 
       Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
       Стосовно вимог ОСОБА_1 про стягнення з позивача на його користь судових витрат, що складаються з послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн та гонорару у розмірі 1 000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.
       Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
       До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу.
       Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Враховуючи викладене, а також те, що апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, в стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова