КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції  Клмаревцева  Л.В.
Єдиний унікальний номер справи № 753/5130/21 
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6578/2021
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
27 травня  2021 року                                                                        м. Київ                         
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді    - Мережко М.В.,
суддів                       -  Верланова С.М.  , Савченка С.І.,
           секретар                    - Тютюнник О.І.
Розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну справу  за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького  районного суду  м. Києва  від 17 березня 2021 року  у  справі за  заявою  ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -
 
В с т а н о в и в:
У березні 2021 року ОСОБА_1  звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
Свої вимоги обґрунтовувала  тим, що вона з ОСОБА_2 маєспільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею. Заявниця є власником нерухомого майна, а саме будинку, що розташований за адресою:  АДРЕСА_1 , квартири загальною площею - 53,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Після народження дитини ОСОБА_2 став агресивним по відношенню до заявниці, не бажав утримувати заявника з дитиною та постійно застосовував фізичне насильство.
При цьому в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває справа про поділ квартири та будинку між сторонами по якій остаточного рішення судом не прийнято.
Заінтересована особаОСОБА_2 самовільно захопив будинок у якому проживає та не допускає до майна заявницю.
При цьому квартира АДРЕСА_2 здається заявником в оренду. Натомість  ОСОБА_2 чинить постійні перешкоди у користуванні майном.
ОСОБА_1 просила вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього строком шість місяців такі обов`язки:
 заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 300 метрів до місць проживання (перебування) ОСОБА_1 , адреси: садовий будинок з господарчими, побутовими будівлями та спорудами загальною площею 153,5 кв.м та земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки 3220882903:03:038:0058) площею 777 га, що розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_1 ; квартира, загальною площею - 53,7 кв.м що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано за ОСОБА_1 ; 
заборонити ОСОБА_2 чинити перешкоди у користуванні майном (здачі в оренду третім особам), а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_1 на садовий будинок з господарчими, побутовими будівлями, та спорудами загальною площею 153,5 кв.м та земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки 3220882903:03:038:0058) площею 777 га, що розташовані за адресою; квартира, загальною площею - 53,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності за ОСОБА_1 ; 
заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуваює у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 
заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори, смс - та іншу переписку шляхом стільникового зв`язку з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;
 заборонити ОСОБА_2 використання та розповсюдження особистих даних ОСОБА_1   (фото, відео, телефонні контакти);
заборонити/зобов`язати ОСОБА_2 утримувати в квартирі/будинку (за адресами: - садовий будинок з господарчими, побутовими будівлями та спорудами загальною площею 153,5 кв.м та земельній ділянці (кадастровий номер земельної ділянки 3220882903:03:038:0058) площею 777 га, що розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , право власності  зареєстровано за ОСОБА_1 та квартира загальною площею - 53,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано  за ОСОБА_1 , собаку породи «Фила бразилейро» (або іншу собаку бійцівської породи, вогнепальної зброї, а саме рушниць «Remington 870», «BenelliM4 Super 90» та револьвер «RG88».
Враховуючи обставини, викладені в заяві просить задовольнити вимоги в повному обсязі.
ОСОБА_2   проти задоволення заяви заперечував. Вказав, що всі конфлікти в сім`ї виникли на грунті фінансових непорозумінь. Майно, про яке йдеться в обмежуваль ному приписі є спільно набутим  та спір щодо його поділу розглядається судом. ОСОБА_2 завжди допомагав та допомагає своїй сім`ї матеріально. Дійсно, проживає у будинку. Запропонував заявниці проживати у квартирі АДРЕСА_2 , а не здавати майно в оренду. Вважає, що не чинить перешкод заявнику у користуванні майном, а навпаки, що заявниця провокує конфлікти намагаючись виселити ОСОБА_2 з будинку, якийхоче  продати, оскільки шлюб між ними офіційно не зареєстрований. Підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису відсутні.
 
   Рішенням Дарницького  районного суду  м.Києва  від   17 березня 2021   року заяву  ОСОБА_1 залишено без задоволення .
    Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить  рішення скасувати, та ухвалити по справі  нове рішення, яким   задовольнити  заяву. В апеляційній скарзі  зазначає, що  суд на припущеннях дійшов висновку про відсутність підстав визнання заявниці  жертвою  домашнього насильства, не з`ясував всіх обставин.  щодо заяв  ОСОБА_1   поданих до правоохоронних органів , наявний спір  між сторонами щодо майна .
Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи , які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  сторони  були своєчасно     повідомлені про день та час розгляду справи на 27 травня  2021 року  за адресами , які були зазначені в матеріалах справи. Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
    Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
  Апеляційна скарга  підлягає задоволенню частково   з таких  підстав. 
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
   Відповідно до п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 цього Закону України  «Про запобігання та протидію домашньому насильству»домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;
2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
  Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» розрізняють наступні види  насильства - економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти) (ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з ч.3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з п. 3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Згідно із ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Як вбачається з матеріалів справи заявник як доказ долучає до заяви про видачу обмежувального припису відповідь на адвокатський запит від 10вересня 2020 року , копію висновку експертного дослідження № 043-172-2021 від 09 березня 2021 року , DVD диск, на якому відображені події 03 березня 2021 року , докази належності майна заявнику.
Заінтересованою особою надано до суду копії листів з правоохоронних органів, переписку між сторонами, заяву про видачу обмежувального припису, фотографії.
Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування)навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою   ,усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
   Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
  Відповідно до роз`яснень, наведених в п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. 
Суд першої інстанції виходив  із того, що  обставини, викладені у заяві  не свідчать про необхідність   видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .
Так, ОСОБА_1   зазначає,  що  її колишній чоловік, з яким вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі,  ОСОБА_2 , є кривдником та постійно застосовує фізичне, психологічне та економічне насильство в сім`ї.
За результатами звернень   ОСОБА_1  до поліції, останній надано відповідь, що в діях ОСОБА_2 немає ознак кримінального правопорушення про вчинення домашнього насильства. Відтак, за заявами ОСОБА_1 , поданої до правоохоронних органів в серпні 2020 року та березні 2021 року надано оцінку фактам, події, що мали місце в зазначений заявницею період.
Надані  ОСОБА_1 витяги  роздруківки з мобільного телефону переписки   між нею та ОСОБА_2 , не містять  ознак  насильства по  відношенню заявниці з боку заінтересованої особи, а навпаки в окремих  текстах  сторони обговорюють життєві питання щодо подальшого проживання та вирішення побутових питань. З огляду на вказане, суд першої інстанції  надав  оцінку вказаному доказу і правильно не взяв його до уваги. 
Копії  сімейних фотографій, наданідо суду  містять  лише  відображення  спільногопроведення дозвілля заявника та дитини з собакою на території будинку, будь-яких  сцен насилля вказані фото не містять. 
З наданого висновку експертного дослідження № 043-172-2021, проведеного на підставі заяви   ОСОБА_1  зафіксовано факт легких тілесних ушкоджень, про цьому доказів їх заподіяння  саме   ОСОБА_2   суду не надано.
Надана заявником відповідь з правоохоронних органів від 10 вересня 2020 року  свідчить про наявність у заінтересованої особи зброї, яка поставлена на облік.
З висновками  суду першої інстанції в цій частині, апеляційній суд погоджується .
Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису  ОСОБА_1  посилалась на вчинення стосовно неї   домашнього насильства, натомість будь-яких безумовних доказів вчинення такого насильства заявник  суду не надала.
   Суд першої інстанції оцінивши усі докази у сукупності, в цілому  дійшов обгрунтованого  висновку  про відмову у задоволенні заяви  з огляду на те ,що  сам факт постійного звернення заявника до різних органів не є  підставою  вважати  вчиненням до заявника  домашнього насильства.
  Факт звернення до органів свідчить про наявність тривалого конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , але не підтверджує факт того, що ОСОБА_2    вчинив по відношенню до заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".
      Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
     За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
  Відсутність порушеного  права , чи невідповідність обраного  позивачем способу  його захисту,  способам ,визначеним  законодавством є підставою  для  відмови у позові.
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував  тієї обставини , що між сторонами   існує тривалий конфлікт  щодо користування майном ,зокрема будинком . 
Крім того, відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема  --усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особою.
Як видно із матеріалів справи  за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на майно:садовий будинок з господарчими, побутовими будівлями та спорудами загальною площею 153,5 кв.м та земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки 3220882903:03:038:0058) площею 777 га, за адресою - АДРЕСА_1 ;
 квартиру, загальною площею - 53,7 кв.м  за  адресою: АДРЕСА_2 .
В даний час  вказане майно є предметом  спору у суді  між сторонами щодо поділу  майна.  
Матеріали справи  свідчать про  те, що в даний час у будинку проживає  ОСОБА_2 , і вказану обставину  він підтвердив. Як зазначила ОСОБА_1 , вона не проживає у будинку, і не проживає у квартирі. У будинку знаходяться її речі, якими вона позбавлена можливості  користуватися. 
Доводи ОСОБА_1 , що вона позбавлена  можливості  вільно користуватися  будинком  підтверджуються наданими нею доказами, та частково поясненнями самого ОСОБА_2 . Як пояснив  ОСОБА_2 , коли він був у будинку, ОСОБА_1 намагалися потрапити до будинку та розбила  вікно у будинку, у зв`язку із чим поранила свою руку, та  ледь не поранила його батька, який в цей час знаходився  біля  вікна.
  Враховуючи, що  матеріали справи містять достатньо доказів щодо обмеженого користування ОСОБА_1 будинком, і це пов`язано із знаходженням у будинку ОСОБА_2 , а також ,що вказаний будинок в даний час  є предметом спору між сторонами, апеляційній суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_2  заходи щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" у вигляді усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні будинком  за адресою: АДРЕСА_1 , а рішення в цій частині скасувати, і задовольнити  заяву в цій частині.
   Інших доказів психологічного, фізичного, економічного насильства щодо заявника та її дитини матеріали заяви не містять.
   Перевіряючи  рішення суду в  межах вимог заявлених у суді першої інстанції , та в межах доводів  апеляційної скарги,  колегія суддів вважає , що  рішення  суду  в частині  відмови у задоволенні вимог щодо заборони ОСОБА_2 чинити перешкоди у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1   , підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 в цій частині ,  в іншій частині  рішення  постановлено з дотриманням вимог   матеріального і процесуального права ,  з урахуванням наведених обставини, на які посилалися  сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин суд дійшов вірного висновку  про відмову у задоволенні заяви  і  підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384    ЦПК України, суд,
 
П  о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити частково.  
Рішення  Дарницького  районного   суду  м. Києва    від 17 березня  2021 року   в частині відмови у задоволенні вимог щодо заборони ОСОБА_2    чинити перешкоди у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 в цій частині.
Заборонити ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком за адресою:  АДРЕСА_1 .
В іншій частині рішення залишити без змін .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.   
Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2021 року.
 
Головуючий                                                                  
 
Судді