ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2021 року	Львів	Справа № 260/2323/20 пров. № А/857/7263/21	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді:                                             Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Шевчук С.М., Обрізка І.М.
з участю секретаря судового засідання:            Смолинця А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року (ухвалене головуючою-суддею Калинич Я.М., час ухвалення судового рішення 12 год 35 хв у м. Ужгороді, дата складення повного тексту судового рішення 26 лютого 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – ГУ ПФУ, відповідач), викладене у листі №8 від 17.03.2020 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.03.2012 «Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури» (далі – Постанова №505), постанови Кабінету Міністрів України №657 від 30.08.2017 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» (далі – Постанова №637) та рішень Конституційного суду України у справі №7-р(ІІ)/2019 від 13.12.2019, №6-р/2020 від 26.03.2020 у справі №1-223/2018(2840/18),зобов`язати ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90% без обмеження її граничного розміру відповідно до ст.501 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (далі – Закон №1789-ХІІу редакціїна момент призначення позивачу пенсії) на підставі довідки прокуратури Закарпатської області №1855-вих. від 02.03.2020, з урахуванням раніше проведених виплат та з урахуванням вимог відповідно до Постанови №505, Постанови №657 та вищевказаних рішень Конституційного суду України та зобов`язати відповідача здійснити йому перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90% без обмеження її граничного розміру за минулий час за останні 12 місяців, відповідно до ст.501 Закону №1789-ХІІ на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 06.03.2020 №18 86-вих. та відповідно до Постанови №505, Постанови №657 та рішень Конституційного суду України.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.02.2021позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ №8 від 17.03.2020 щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивача за вислугою років та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 13.12.2019, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Закарпатської області №18 55-вих.2020 від 02.03.2020. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 16.01.2020 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №1155 від 11.12.2019«Про умови оплати праці прокурорів», якою було підвищено розміри посадових окладів працівників органів прокуратури України. Таким чином, право на звернення за перерахунком пенсії у позивача виникло з 16.01.2020, тобто з дати набуття чинності цією постановою, а право на перерахунок пенсії за вислугою років з 01.02.2020. Отже, з урахуванням наведених норм чинного законодавства та зважаючи на прийняте Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019, позивач набув право на перерахунок раніше призначеної пенсії, у зв`язку з набранням чинності з 16.01.2020 постановою Кабінету Міністрів України №1155 від 11.12.2019«Про умови оплати праці прокурорів» з 01.02.2020, так як перерахунок призначених пенсій здійснюється з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії, а обставини настали 16.01.2020. Також відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобов`язання здійснення перерахунку зі всіх складових, вказаних у довідці прокуратури, а саме премії, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки дані виплати не є систематичними та носять індивідуальний характер і разовий характер. Висловлює скаржник сумніви щодо того чи дійсно особа на прирівняній посаді станом на 06.09.2017 (дата яка вказана у довідці) отримала в одному місяці премію, матеріальну допомогу для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, при тому, що суб`єкт, який її видав, не допускає орган пенсійного фонду для проведення перевірки первинних документів. Крім того, суд першої інстанції всупереч чинному законодавству зобов`язав перерахувати пенсію позивачу без обмеження граничного розміру та у відсотковому значенні заробітної плати.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та з 22.10.2002отримує пенсію за вислугу років в розмірі 90 % від заробітку відповідно до ст.501 Закону №1789-XII.
02.03.2020 прокуратурою Закарпатської області Бондару В.П. було видано довідку №18 55-вих.2020 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, в якій йдеться про те, що відповідно до рішення Конституційного суду від 13.12.2019 №7-р (ІІ)/2019 та Постанови №657 розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами, чинними станом на 06.09.2017 за відповідною (прирівняною) посадою керівника місцевої прокуратури становить 44069,66 грн.
10.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ із заявою про здійснення перерахунку призначеної йому пенсії за вислугу років на підставі вищевказаної довідки.
Рішенням ГУ ПФУ №8 від 17.03.2020 позивача було повідомило про те, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення №7-р(ІІ)/2019 від 13.12.2019, з 13.12.2019 відновлено дію редакції ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру»№1697-VIIвід 14.10.2014 (далі – Закон №1697-VII), яка надає право на перерахунок призначених пенсій, у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників. Починаючи з 03.12.2019 жодних рішень щодо підвищення заробітної плати працюючим працівникам прокуратури не приймалося.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до рішення Конституційного Суду України по справі №7-р(II)/2019 від 13.12.2019 у позивача виникло право на перерахунок раніше призначеної пенсії з 13.12.2019 у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури. Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату без обмеження її максимальним розміром, суд першої інстанції вказав, що такі не підлягають задоволенню, є передчасними, оскільки ані в заяві про перерахунок пенсії, ані в рішенні відповідача про відмову у здійсненні такого перерахунку, не йшлося про будь-які обмеження граничного розміру, а суд захищає тільки порушене право.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015 визначалися Законом №1789-ХІІ.
Відповідно до ст.501 Закону №1789-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Частиною дванадцятою статті 501 Закону №1789-ХІІ передбачено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Згідно ч.17 ст.501 Закону №1789-ХІІ, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Отже, положення вказаної статті передбачали виплату пенсії в максимальному розмірі 90 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, а також можливість її перерахунку, зокрема, у зв`язку зі збільшенням розміру місячного заробітку (працюючого прокурора) за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію.
01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28.12.2014 (далі - Закон України №76-VIII), яким частину вісімнадцяту статті 501 Закону №1789-ХІІ викладено у такій редакції : «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».
У подальшому, з 15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII, відповідно до п.п.1 п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон №1789-ХІІ, крім п.8 ч.1 ст.15, ч.4 ст.16, абз.1 ч.2 ст.462, ст.47, ч.1 ст.49, ч.5 ст.50, ч.3, 4, 6, 11 ст.501, ч.3 ст.512, ст.53 щодо класних чинів.
Отже, на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії положення ст.501 Закону №1789-ХІІ, що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.
Відтак, оскільки зазначена норма з 01.01.2015 є нечинною, то у таких випадках слід керуватись саме діючим законодавством, зокрема ст.86 Закону №1697-VII.
Відповідно до ч.20 ст.86 Закону №1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
У вказаному рішенні Конституційним Судом України встановлено такий порядок виконання цього рішення :
- частина двадцята статті 86 Закону №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;
- частина двадцята статті 86 Закону №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції :
«Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
Таким чином, рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р (ІІ)/2019 повернуто працівникам прокуратури право на перерахунок пенсій за Законом №1697-VІІ.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №334/3092/16-а, яка в силу положень ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована при розгляді цієї справи.
Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(II)/2019 впливає на правовідносини, пов`язані з розглядом заяви позивача про перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугою років на підставі виданої йому Волинською обласною прокуратурою довідки.
Отже, позивач має право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам, відповідно до положень ч.20 ст.86 Закону №1697-VII.
Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 у зразковій справі №560/2120/20, яку слід застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовами до територіальних органів Пенсійного фонду України з вимогами про перерахунок пенсії відповідно до ст.501 Закону №1789-ХІІ та ст.86 Закону №1697-VII після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 №7-р(II)/2019.
Щодо того, у якому відсотковому розмірі відносно заробітної плати підлягає перерахунок пенсії позивача, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що пенсія позивачу призначена у 2002 році на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 із розрахунку 90 % складових заробітної плати.
Втім, здійснюючи перерахунок пенсії позивача, відповідач зазначив, що згідно статті 86 Закону № 1697-VII пенсія призначається у розмірі, 60 % від суми місячної (чинної) заробітної плати за відповідну вислугу років.
Так, у силу вимог частини другої статті 86 Закону №1697-VII працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п`ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті.
Разом із тим, колегія суддів зауважує, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тобто у даному випадку із розрахунку 90 % складових заробітної плати
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності відмови відповідача здійснити перерахунок позивачу пенсії за вислугу років з розрахунку90 % від суми місячної заробітної плати без обмеження граничного розміру пенсії.
У свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до статті 22 Конституції України не допускається.
У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 №5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. Зміст права громадян на соціальний захист, гарантований статтею 46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48).
На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. У разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб.
Пенсія, як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Стаття 1 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів №11 та №14 (04 листопада 1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10) зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 52).
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (заява №25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch v. TheUnitedKingdom № 44277/98).
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).
Виходячи з вищенаведеного, відмова у проведенні перерахунку пенсії позивача у розмірі 90 % від розміру заробітної плати на підставі та у порядку, визначеному законом, чинним на момент призначення позивачу пенсії, є втручанням у майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення щодо відмови у здійсненні позивачу перерахунку пенсії за вислугою років та зобов`язання ГУ ПФУ здійснити її перерахунок та виплату, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Закарпатської області №18 55-вих.2020 від 02.03.2020 з 13.12.2019 є підставними та підлягають до задоволення.
Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Частиною першою статті 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду   -   без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року по справі №260/2323/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Повне судове рішення складено 11.06.2021