Постанова
Іменем України
 
13 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 761/22964/17
 
провадження № 61-19349св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за заявою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савчука Костянтина Петровича, заінтересовані особи: Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця», Акціонерне товариство «Українська залізниця», Акціонерне товариство «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.», про заміну сторони виконавчого провадження, за касаційними скаргами Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2020 року, постановлену суддею Савицьким О. А., та постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, ухвалену колегією суддів у складі: Шахової О. В., Вербової І. М., Саліхова В. В.,
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2020 року старший державний виконавець Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міського управління Міністерства юстиції України (далі - ДВС, державний виконавець) звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якому вказав, що 27 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження про стягнення з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - ДТГО «Південно-Західна залізниця») на користь Акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» (далі - АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.») 104 400 швейцарських франків на арбітражний розгляд, 150 000 швейцарських франків юридичних витрат та 2 562 грн судового збору.
Посилаючись на те, що правонаступником ДТГО «Південно-Західна залізниця» є Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», АТ «Укзалізниця»), державний виконавець просив замінити боржника у зазначеному вище виконавчому провадженні на правонаступника - АТ «Українська залізниця».
Короткий зміст судових рішень
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, заяву державного виконавця задоволено. Замінено сторону боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, за яким стягнуто з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» 104 400 швейцарських франків на арбітражний розгляд; 150 000 швейцарських франків юридичних витрат, а саме ДТГО «Південно-Західна залізниця» на АТ «Українська залізниця».
Судові рішення мотивовані тим, що відбулася передача майна, прав та обов`язків ДТГО «Південно-Західна залізниця» до АТ «Українська залізниця», що в свою чергу є підставою правонаступництва у виконавчому провадженні.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Українська залізниця» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували висновків, викладених у постановах Верховного суду від 11 червня 2019 року у справі № 910/5101/18, від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 та від 06 лютого 2020 року у справі № 296/2335/16-ц. Крім того, заявник послався на те, що суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а також те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив клопотання про відкладення розгляду справи та прийняв постанову без участі заявника у судовому засіданні.
Також у грудні 2020 року надійшла касаційна скарга ДТГО «Південно-Західна залізниця» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви державного виконавця про заміну сторони у виконавчому провадженні. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували висновків, викладених у постановах Верховного суду від 08 лютого 2017 року у справі № 910/5096/16, від 08 лютого 2017 року у справі № 910/10474/16 та від 15 березня 2017 року у справі № 910/6426/16.
Доводи інших учасників справи
У лютому 2021 року АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому послалося на законність та обґрунтованість судових рішень та просило залишити їх без змін, а касаційні скарги АТ «Українська залізниця» та ДТГО «Південно-Західна залізниця» - без задоволення.
Рух справи у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою АТ «Українська залізниця». 
Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДТГО «Південно-Західна залізниця».
Обставини справи, встановлені судами
Постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року, яка набрала законної сили, визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення щодо юрисдикції, винесеного Центром арбітража і посередництва Торговельних палат Швейцарії, Арбітражного суду від 01 липня 2014 року; видано виконавчий лист про стягнення з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» 104 400 швейцарських франків витрат на арбітражний розгляд, 150 000 швейцарських франків юридичних витрат; стягнуто з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» 2 562 грн. судового збору. 04 квітня 2019 року видано виконавчий лист.
Постановою державного виконавця від 27 грудня 2019 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження.
Заборгованість ДТГО «Південно-Західна залізниця» перед АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» не погашено.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно із положенням пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випаду, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Звертаючись до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні його правонаступником, державний виконавець посилався на те, що АТ «Українська залізниця» є правонаступником ДТГО «Південно-Західна залізниця».
Державну реєстрацію АТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року. Згідно зі статутом, затвердженим постановою КМУ № 735, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДТГО «Південно-Західна залізниця». Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку.
Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 37 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції, яка діяла на дату реєстрації АТ «Укрзалізниця») злиття вважається завершеним з моменту державної реєстрації новоутвореної юридичної особи та державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. 
У процедурі реорганізації підприємств залізничного транспорту у формі злиття все майно, права та обов`язки  державних підприємств, які припиняються, переходять до правонаступника - АТ «Укрзалізниця». Держава не має права вилучити якусь частину майна, зокрема ту, що  знаходиться на неконтрольованій території, і не передати її (частину) правонаступнику.
Законом України від 23 лютого 2012 року № 4442-VI «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (далі - Закон про особливості утворення Укрзалізниці) передбачено, що оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється Товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб`єктів господарювання (частина сьома статті 2).
Також відповідно до частини восьмої статті 2 зазначеного Закону під час утворення товариства, формування його статутного капіталу та припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України і підприємств залізничного транспорту, у тому числі під час відступлення права вимоги, переведення боргу, проведення реорганізації, не застосовуються положення законодавства щодо: необхідності одержання згоди кредиторів стосовно заміни боржника у зобов`язанні (переведення боргу), якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; права кредиторів вимагати у зв`язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов`язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків; неможливості завершення реорганізації до задоволення вимог, заявлених кредиторами.
Таким чином, законодавець встановив для кредиторів юридичних осіб, які припиняються шляхом злиття, інші гарантії захисту законних інтересів їх прав, аніж встановлені статтями 105 і 107 ЦК України. Такий підхід зумовлений унікальним статусом АТ «Укрзалізниця» для економіки України як монополіста на ринку перевезень залізничним транспортом, будь-які процеси реорганізації якого не повинні перешкоджати роботі такого підприємства, зокрема перевезенням вантажів та пасажирів. Права кредиторів можуть вважатися належним чином захищеними закріпленням в частині шостій статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці положень про правонаступництво АТ «Укрзалізниця» щодо усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.
Враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107 ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця», датою виникнення універсального правонаступництва АТ «Укрзалізниця» щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації  - 21 жовтня 2015 року, з якої воно є правонаступником ДТГО «Південно-Західна залізниця».
Такого висновку дійшла й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в аналогічній справі № 910/5953/17 (провадження      № 12-98гс19). Наведений висновок також узгоджується із постановами Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 607/1860/16-ц, провадження № 61-47583св18, від 04 грудня 2019 року у справі № 757/16460/16-ц (провадження № 61-12158св19), 02 грудня 2020 року у справі № 757/15461/19-ц (провадження                       № 61-22589св19), від 07 жовтня 2020 року у справі № 219/5920/17 (провадження № 61-14125св19) та ін.
Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про заміну боржника у виконавчому провадженні (ДТГО «Південно-Західна залізниця») його правонаступником - АТ «Укрзалізниця».
Обгрунтовуючи касаційну скаргу, ДТГО «Південно-Західна залізниця» посилалося на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2017 року у справі № 910/5096/16, від 08 лютого 2017 року у справі № 910/10474/16 та від 15 березня 2017 року у справі № 910/6426/16.
Такі доводи відхиляються колегією суддів Касаційного цивільного суду з огляду на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) вже відступила від висновків, викладених у зазначених вище постановах Верховного Суду.
Посилання у касаційній скарзі АТ «Укрзалізниця» на те, що апеляційним судом не враховано висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 910/5101/18, від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 та від 06 лютого 2020 року у справі № 296/2335/16-ц, є безпідставними, оскільки правовідносини у зазначених справах та у справі, яка переглядається не є подібними, виходячи із встановлених у цій справі конкретних обставин.
Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
Разом з тим, такі доводи заявника є необґрунтованими, оскільки у цих постановах, та у справі, що є предметом перегляду, встановлено різні фактичні обставини, оскільки статус АТ «Укрзалізниця» є унікальним для економіки України як монополіста на ринку перевезень залізничним транспортом і правонаступництво підприємств залізничного транспорту має певні особливості. При цьому у постановах, на які посилається АТ «Укрзалізниця» в касаційній скарзі, йдеться про підприємства та організації, які подібного статусу не мають. 
Доводи касаційної скарги АТ «Укрзалізниця» про порушення його прав через відмову у задоволенні апеляційним судом клопотання про відкладення розгляду справи, також відхиляються колегією суддів, оскільки товариство реалізувало своє право на подання апеляційної скарги, мало можливість подавати письмові пояснення та обґрунтовувати свою позицію не тільки в судовому засіданні, але й у процесі підготовки до нього. Неприбуття представника заявника у судове засідання через карантинні заходи не є безумовною підставою для скасування законного по суті судового рішення.
Інші доводи касаційних скарг ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального права і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Верховний Суд враховує і те, що Європейський суд з прав людинивказував: рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції, зважаючи на відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               О. С. Ткачук 
А. А. Калараш
Є. В. Петров