Ухвала
іменем України 
 
15 червня 2021 року
м. Київ
справа № 753/15755/20
провадження № 51- 2985ск21
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючої                           ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргузасудженого ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року,
 
встановив:
 
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                      м. Києва, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого            ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
 
Київський апеляційний суд ухвалою від 13 травня 2021 року зазначений вирок залишив без зміни. 
 
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, 20 січня 2020 року приблизно о 19:53 год., перебуваючи у торговій залі магазину «Метро», на                      пр. П. Григоренка, 43 у м. Києві, намагався таємно викрасти майно, належне ТОВ «МЕТРО Кеш енд Кері Україна», на загальну суму 920,43 грн, проте не зміг довести своїх дій до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки за межами касової зони магазину був затриманий працівниками охорони, які виявили у нього викрадений товар.
 
У касаційній скарзі (яку помилково названо «апеляційна скарга»), засуджений просить змінити судові рішення в частині призначеного йому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і його особі. На переконання засудженого, покарання за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Скаржник вказує, що на момент вчинення ним кримінального проступку редакцією закону про кримінальну відповідальність не було передбачено покарання у виді обмеження волі, а тому суд мав призначити йому покарання у виді штрафу. Крім того, посилаючись, зокрема, на те, що він щиро розкаявся у скоєному, відшкодував завдану шкоду, позитивно характеризується та є батьком-одинаком, який утримує двох малолітніх дітей, просить призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4  та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
 
Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
 
З 1 липня 2020 року набув чинності Закон України від 22 листопада  2018 року                 № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі – Закон № 2617-VIII).
 
Як встановлено ч. 2 ст. 12 КК України в редакції Закону № 2617-VIII з подальшими змінами, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу 
в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
 
Відповідно до санкції ч. 1 ст. 185 КК України в редакції Закону № 2617-VIII за діяння, визначені в диспозиції цієї норми, передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
 
Таким чином, кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України згідно 
із Законом № 2617-VIII віднесено до кримінальних проступків і покарання у виді позбавлення волі санкцією цієї статті в новій редакції не передбачено.
 
Як визначено ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію 
в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння 
до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
 
Оскільки нова редакція відповідної норми є більш м`якою, ніж попередня, керуючись принципом зворотної дії закону в часі, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даних, що характеризують особу ОСОБА_4 , призначив йому покарання у виді обмеження волі.
 
У контексті наведеного не можна визнати спроможними та переконливими доводи засудженого стосовно неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність. 
 
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
 
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу в межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.
 
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження.
 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
 
постановив:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року  відмовити.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                                ОСОБА_2                                     ОСОБА_3