ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2021 р.           Справа№ 10/2456(712/701/19)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пантелієнка  В.О.
суддів:            Полякова Б.М. 
          Доманської  М.Л. 

за участю секретаря  Звершховської І.А.
та представників:
від позивача - не з`явились, 
від відповідача - Руднічук Д.В. - ордер СА№1012117 від 10.05.2021р., Савченко М.В. - дов. №3986 від 18.05.2021р.
від третьої особи - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення господарського суду Черкаської області від 22.04.2021р.
(повний текст складено 30.04.2021р.) 
у справі №712/701/19 (суддя Хабазня Ю.А.)
за позовом Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 (у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Голінного А.М.)
до відповідача ОСОБА_1 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 ,
про стягнення коштів у сумі 33543,50 грн.
у справі №10/2456
за заявою ініціюючого кредитора ОСОБА_4 
до боржника ФОП ОСОБА_2
про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:
Рішенням  господарського суду Черкаської області від 22.04.2021р. у справі №10/2456 (712/701/19) позовну заяву ФОП ОСОБА_2 (у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Голінного А.М.) від 16.01.2019р. №1753 задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 в особі керуючого реалізацією, арбітражного керуючого Голінного А.М. 33 543,50 грн. шляхом перерахування вказаної суми на ліквідаційний рахунок банкрута; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України 768,40 грн. судового збору. 
Не погоджуючись з винесеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Черкаської області від 22.04.2021р., в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Черкаської області від 22.04.2021р. по справі №10/2456 (712/701/19) та призначено її до розгляду на 29.06.2021р. 

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021р., у зв`язку з перебуванням судді Верховця А.А. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею - доповідачем) призначено повторний автоматизований розподіл справи №10/2456 (712/701/19).
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2021р., для розгляду скарги сформовано колегію у складі головуючого судді: Пантелієнка В.О. суддів: Доманської М.Л., Полякова Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Черкаської області від 22.04.2021р. по справі №10/2456 (712/701/19) прийнято до свого провадження колегією суддів в іншому складі суду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи  правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної ухвали, далі - Закон про банкрутство).
21.10.2019р. введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).
З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_2, у особі керуючого реалізацією, арбітражного керуючого Голінного А.М., було заявлено позов від 16.01.2019р. №1753 про стягнення з ОСОБА_1 33 543,50 грн. як частки коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу, який перебував у спільній сумісній власності подружжя.
Позивачем у позовній заяві від 15.01.2019р. (а.с.1 т.30), відповіді на відзив від 12.06.2019р. №10/2456/471 (а.с.89 т.30) було зазначено, що ухвалою місцевого суду від 20.04.2017р. у справі №10/2456 про неплатоспроможність ФОП ОСОБА_2 було зобов`язано Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області надати  відомості, зокрема, про факти перебування ОСОБА_2 у шлюбі та особу (осіб), з якою (якими) ОСОБА_2 перебувала у шлюбі.
Згідно з листом Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 25.04.2017р. №1765/15.3-04.1, 06.11.2014р. було складено актовий запис за №1916 про реєстрацію шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 (місце проживання нареченого на момент реєстрацію шлюбу: АДРЕСА_1 ) та про реєстрацію розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не повідомлялось.
У ході перевірки майнового стану боржника ФОП ОСОБА_2, зокрема, щодо набуття нею під час шлюбу з ОСОБА_1 майна, з метою вирішення питання про виділення частки з майна, яке належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя, та/або стягнення грошового відшкодування частки у спільному майні, яке неможливо поділити, було встановлено, що за ОСОБА_1 21.06.2017р. був зареєстрований автомобіль ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2017р., та 09.08.2017р. вказаний автомобіль було перереєстровано на іншого власника, ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2017р. 
Позивач також зазначає, що оскільки шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений 06.11.2014р., а вказаний вище транспортний засіб ОСОБА_1 придбано 31.05.2017р., тобто під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , транспортний засіб був спільною сумісною власністю подружжя, який у рівній частині належав ОСОБА_2 .
Крім того, ухвалою місцевого суду від 16.07.2018р. у справі №10/2456 про неплатоспроможність ФОП ОСОБА_2, було витребувано у Регіонального сервісного центру МВС України в Черкаській області належним чином завірені копії договорів купівлі-продажу спірного транспортного засобу.
Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу №7141/2017/575336 від 09.08.2017р. ОСОБА_1 за 67087,00 грн. було відчужено на користь ОСОБА_5 транспортний засіб, який є спільною сумісною власністю подружжя ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), а саме легковий автомобіль ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , а тому кошти, отримані від продажу вказаного майна, також є спільною власністю подружжя і половина з них у сумі 33543,50 грн. належить ОСОБА_2 .
Натомість,  відповідачем  не було надано доказів того, що відчужений транспортний засіб не є спільною сумісною власністю подружжя, був придбаний не за спільні кошти і є особистим майном ОСОБА_1 .
Відповідачем у відзиві на позов було зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна; а спірне майно на час розгляду справи не збереглося у натурі, оскільки було відчужене відповідачем. 
Відповідач у відзиві на позов посилався на норми ч.5 ст.26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", згідно якої ліквідатор банкрута має право лише порушувати питання про виділення частки зі спільної сумісної власності, а не стягувати кошти за майно, яке було відчужено, отже за відсутності майна в натурі позивач втрачає і можливість порушувати питання про виділення частки з нього.
Відповідач вказував, що за відсутності майна в натурі суд може враховувати його вартість лише за умови, якщо ОСОБА_2 доведе факт відчуження ОСОБА_1 майна на свій розсуд проти волі іншого подружжя, і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Спірний автомобіль було придбано ОСОБА_1 у 2017 році, а ОСОБА_2 не здійснює підприємницьку діяльність з 2011 року, отже ця обставина свідчить про те, що транспортний засіб остання не використовувала у своїй підприємницькій діяльності та воно не може відноситися до ліквідаційної маси.
Місцевий суд справу розглядав за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою господарського суду Черкаської області від 26.03.2021р. було відкрито провадження у справі та призначено її для розгляду у підготовчому провадженні.
Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13.04.2021р. було закрито підготовче провадження та призначено позовну заяву для розгляду по суті.
Місцевим судом було встановлено, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 09.12.2010р. порушено провадження у справі про банкрутство боржника. 
Постановою господарського суду Черкаської області суду від 20.09.2011р. боржника було визнано банкрутом, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Голінного А.М.
06.11.2014р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції було видано Свідоцтво про реєстрацію ними шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 (а.с.14 т.30). 
Ухвалою господарського суду Черкаської області від 20.04.2017р. заяву боржника у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Голінного А.М., від 10.04.2017р. №10/2456/205 було задоволено частково: зобов`язано Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області надати у справу відомості про факти перебування громадянки ОСОБА_3 у шлюбі, зокрема, вказати: дату реєстрації шлюбу (шлюбів), номер актового запису та дату розірвання (припинення) шлюбу; про особу (осіб) з якою (якими) громадянка ОСОБА_3 перебувала і перебуває у шлюбі, зокрема, вказати: прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків та адресу реєстрації місця проживання (а.с.11 т.30).
25.04.2017р. згідно з листом Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану №1765/15.3-04.1 (вх.суду №10525/17 від 16.05.2017, а.с.13 т.30) наявним є актовий запис про шлюб від 06.11.2014р. №1916, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
31.05.2017р. між ПП "Авто-Фортуна" та ОСОБА_1 було підписано договір купівлі-продажу транспортного засобу №5959/17/000221, згідно з яким: на умовах цього договору Продавець (ПП "Авто-Фортуна") зобов`язується передати у власність Покупцеві ( ОСОБА_1 ) транспортний засіб ВАЗ 21099 седан-В, синій, № кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_4 ; передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості; Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами давнього договору; за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 39 300,00 грн. (а.с.33 т.30).
09.08.2017р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було підписано договір купівлі-продажу №7141/2017/575336, згідно з яким: на умовах цього договору Продавець ( ОСОБА_1 ) зобов`язується передати у власність Покупцеві ( ОСОБА_5 ) транспортний засіб ВАЗ 21099 седан-В, синій, № кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 ; передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна та оформляється актом приймання-передачі у двох примірниках, які підписуються сторонами; право власності на транспортний засіб переходить до Покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі; за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 67088,00 грн. (а.с.37 т.30).
26.01.2018р. листом №31/23/1-184 Регіональний сервісний центр МВС в Черкаській області повідомив про те, що за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані і що за останнім був зареєстрований автомобіль ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , який перереєстрований на іншого власника (а.с.22 т.30).
30.03.2018р. листом №31/23/1-654 Регіональний сервісний центр МВС в Черкаській області повідомив, що: автомобіль ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску, був зареєстрований 21.06.2017р. за ОСОБА_1 ; 09.08.2017р. автомобіль на підставі договору ТСЦ 7141 від 09.08.2017р. №7141/2017/575336 був перереєстрований на ОСОБА_5 ; у видане Свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5 не вносилася інформація щодо перебування вказаного автомобіля у спільній власності (а.с.23, 24 т.30).
Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16.07.2018р. було задоволено заяву боржника у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Голінного А.М., від 31.05.2018р. та витребувано від Регіонального сервісного центру МВС України в Черкаській області належним чином завірені копії наступних документів: договору від 31.05.2017р. №5959/17/000221, укладеного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ; договору від 09.08.2017р. №7141/2017/575336, укладеного між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .
11.09.2018р. листом №31/23/1-1788 Регіональний сервісний центр МВС в Черкаській області надіслав копії договорів купівлі-продажу, на підставі яких проводилась перереєстрація автомобіля ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску, на ОСОБА_1 та на ОСОБА_5 (а.с.32 т.30).
11.10.2018р. позивач звернувся до ОСОБА_1 з вимогою №10/2456/924 про сплату у семиденний строк на користь фізичної особи-суб`єкта господарської діяльності ОСОБА_2 в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Голінного А.М. коштів у сумі 33 543,00 грн. в якості частки від реалізації транспортного засобу, що перебував у спільній сумісній власності подружжя (а.с.40 т.30).
Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 16.09.2019р. у справі №712/701/19 було відмовлено у задоволенні позову фізичної особи-суб`єкта господарювання ОСОБА_2 в особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Голінного А.М., до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про стягнення 33 543,50 грн. в якості частки коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу (автомобілю ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 ), що перебував у спільній сумісній власності подружжя (а.с.99 т.30). 
Ухвалою господарського суду Черкаської області від 23.10.2019р. було введено процедуру погашення боргів боржника, зобов`язано арбітражного керуючого Голінного А.В. забезпечити виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 09.12.2019р. у справі (провадження №22ц/821/786/19) рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 16.09.2019р. у справі №712/701/19 було скасовано; ухвалено нове рішення, яким позов задоволено і стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 кошти у розмірі 33 543,50 грн., а також 4 802,50 грн. судових витрат (а.с.117 т.30).
Постановою Верховного Суду від 24.02.2021р. у справі №712/701/19 рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 16.09.2019 у справі №712/701/19 та  постанову Черкаського апеляційного суду від 09.12.2019 (провадження №22ц/821/786/19) було скасовано (а.с.47 т.31), справу передано для розгляду у межах цієї справи про банкрутство. 
Згідно ч.1 ст.2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Відповідно до ч.1,2 ст.7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею; господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в  яких є боржник; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України; за результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Згідно ст.113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.
Відповідно до ч.1 ст.61 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження. виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; формує ліквідаційну масу; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та поверненні я майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.
Згідно ч.1 ст.62 КУзПБ усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.
Відповідно до ч.2 і 3 ст.131 КУзПБ до складу ліквідаційної маси включається все майно боржника, що перебуває у його власності, а також те, що буде отримано боржником у власність після визнання його банкрутом і до завершення процедури погашення боргів боржника, крім майна, визначеного частинами шостою і сьомою цієї статті та статтею 132 цього Кодексу. До складу ліквідаційної маси може бути включено майно, що є часткою боржника у спільній власності. У такому разі відбувається виділення частки боржника із спільного майна за правилами, передбаченими цивільним законодавством. 
Згідно ст.41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (від 14.05.1992р. №2343-XII із змінами, внесеними до набрання чинності Законом України №4212-VI від 22.12.2011р., тобто до 19.01.2013р.), чинного на час відкриття ліквідаційної процедури (20.09.2011р.) та положення якого застосовувались на момент відчуження транспортного засобу (09.08.2017р.) (далі - Закон про банкрутство) відносини, пов`язані з банкрутством містоутворюючих, особливо небезпечних, сільськогосподарських підприємств, страховиків, інших категорій суб`єктів підприємницької діяльності, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону про банкрутство усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. 
Згідно ч.5 ст.26 Закону про банкрутство ліквідатор, виявивши частку, яка належить банкруту в спільному майні, з метою задоволення вимог кредиторів в установленому порядку порушує питання про виділення цієї частки. 
Відповідно до ч.7 і 8 ст.47 Закону про банкрутство у разі визнання громадянина-підприємця банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається майно громадянина-підприємця, на яке згідно з чинним законодавством України не може бути звернено стягнення, та майно, яке перебуває у заставі за підставами, не пов`язаними із здійсненням такою особою підприємницької діяльності. Господарський суд має право, за мотивованим клопотанням громадянина-підприємця та інших учасників провадження у справі про банкрутство, виключити із складу ліквідаційної маси майно громадянина-підприємця, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України може бути звернено стягнення, якщо майно є неліквідним чи доход від реалізації якого істотно не вплине на задоволення вимог кредиторів. Загальна вартість майна громадянина-підприємця, яка виключається із складу ліквідаційної маси відповідно до положень цієї частини, не може перевищувати дві тисячі гривень. Перелік майна громадянина-підприємця, яке виключається із складу ліквідаційної маси відповідно до положень цієї частини, затверджується господарським судом, про що виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. 
Згідно абз.3 ч.7 ст.48 Закону про банкрутство кошти, отримані від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, а також наявні у нього кошти у готівковій формі вносяться на депозитний рахунок нотаріальної контори або приватного нотаріуса та використовуються за рішенням господарського суду, який визнав громадянина-підприємця банкрутом. 
Відповідно до ст.52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення; фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.
Згідно ст.368 Цивільного кодексу України  спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю; суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом; майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст.61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя;  якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
З огляду на норми ст.ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ст.46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати; фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Норми ст. 52 Цивільного кодексу України не вимагають встановлення у натурі майна, за рахунок якого фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями. Також відсутня потреба встановлення, чи використовувалось таке майно у підприємницькій діяльності боржника - фізичної особи-підприємця. 
Специфіка організаційно-правової форми фізичної особи-підприємця саме і полягає у тому, що фізична особа усім своїм майном відповідає за зобов`язаннями, які виникають у неї під час здійснення господарської діяльності в якості фізичної особи-підприємця, незалежно від реєстрації факту припинення такої фізичної особи-підприємця.
Предметом позову є не виділення у спільній сумісній власності у натурі, а стягнення коштів, які належать ОСОБА_3 від продажу об`єкта права спільної сумісної власності. 
Для вирішення спору необхідно було встановити, чи є кошти, отримані від продажу спірного транспортного засобу, спільним сумісним майном подружжя та чи має ОСОБА_3 право на частку у такому спільному сумісному майні, зокрема, на половину коштів, виручених від продажу вказаного об`єкту.
Положення ст.60 Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Це також передбачено ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України.
Відповідачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження того, що правовий режим спільного сумісного майна не поширюється на відчужений транспортний засіб. 
Доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 на момент придбання транспортного засобу перебувала в банкрутстві і не мала власного заробітку не спростовують положення ст.60 Сімейного кодексу про те, що і в цьому випадку придбаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст.61 Сімейного кодексу України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Норма ч.3 ст.61 Сімейного кодексу України кореспондує ч.4 ст.65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 
За таких обставин, норми сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. 
Обов`язок спростування презумпції спільності права власності на майно, придбане подружжям під час шлюбу, покладено на особу, яка її забезпечує. Така позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, зокрема, викладеним у постановах від 12.03.2019р. у справі я3334/9028/15-ц та від 18.09.2018р. у справі №759/13140/14-ц. 
Оскільки презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя жодним із членів подружжя не спростовано, у справі відсутні докази того, що спірне майно придбане за особисті кошти відповідача, тому місцевий суд дійшов правильного висновку, що факт поширення режиму спільності права власності подружжя на майно, набуте ними у період шлюбу, а саме автомобіля ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 є доведеним. 
За таких обставин, кошти, які отримав відповідач від відчуження вказаного автомобіля у сумі 67088,00 грн. є спільною сумісною власністю подружжя і належна ОСОБА_2 половина цих коштів підлягала включенню до ліквідаційної маси відповідно до ч.1 ст.26 Закону про банкрутство, і також підлягала включенню на момент винесення місцевим судом оскаржуваного рішення, відповідно до ч.2 ст.131 КУзПБ.
Оскільки відповідальність фізичної особи-підприємця за зобов`язаннями, що виникли під час здійснення підприємницької діяльності, не припиняються у зв`язку з банкрутством фізичної особи-підприємця та оскільки сторони не спростували презумпцію спільності права власності на майно подружжя, придбане під час шлюбу, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вимоги позивача є доведеними та підлягають задоволенню.
Тому місцевий суд законно і обґрунтовано повністю задовольнив позовну заяву ФОП ОСОБА_2 (у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Голінного А.М.) від 16.01.2019р. №1753 та стягнув з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 в особі керуючого реалізацією, арбітражного керуючого Голінного А.М. 33 543,50 грн. шляхом перерахування вказаної суми на ліквідаційний рахунок банкрута.
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. 
За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 240, 270, 275, 276, 282, 283  ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 22.04.2021р. по справі №10/2456 (712/701/19) - без змін.
Справу №10/2456 (712/701/19)  повернути до господарського суду Черкаської області.
Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288  ГПК України.
Повний текст постанови складений та підписаний 01.07.2021р.

Головуючий суддя                                                            В.О. Пантелієнко 

Судді                                                                                Б.М. Поляков

                                                                                М.Л. Доманська