ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року	Львів	Справа № 500/499/20 пров. № А/857/4944/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Курильця А.Р., Мікули О.І.
за участі секретаря судового засідання                          Хомича О.Р., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року (суддя – Мартиць О.І., м. Тернопіль, повне судове рішення складено 29 липня 2020 року) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Тернопільській області у лютому 2020 року звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача податковий боргу в сумі 59424,77 грн., з яких: по платежу податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 45769,82 грн., по платежу військовий збір у розмірі 13654,95 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем у добровільному порядку не погашено заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами в сумі 59424,77 грн., незважаючи на вжиті податковим органом заходи передбачені чинним законодавством України.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року у справі №500/499/20 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 59424,77 грн., з яких: по платежу податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 45769,82 грн., по платежу військовий збір у розмірі 13654,95 грн.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідно до ст. 102 Податкового кодексу України позовні вимоги, пов`язані із стягненням податкового боргу з платників податків, повинні пред`являтися  протягом 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. Оскільки заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами в сумі 59424,77 грн. виникла у період з 01.01.2015 по 31.12.2015, тому податковим органом пропущено строк звернення до суду з цим позовом.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в Тернопільському управлінні Головного управління ДПС у Тернопільській області як платник податків.
Посадовими особами Головного управління ДФС у Тернопільській області на підставі пп.   20.1.4   п.   20.1   ст.   20, пп.   75.1.2   п. 75.2 ст. 75, пп.   78.1.2   п.   78.1   ст.   78, ст.   79 ПК України   було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.
За результатами перевірки 05.08.2019 складено акт №918/19-00-13-06/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.
Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено порушення: пп.   164.2.10   п.   164.2   ст.   164, п.   174.4   ст   174, пп. "в" п.   176.1   ст.   176, п.   179.1, п.   179.7   ст.   179 ПК України, в результаті чого визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за 2015 рік в сумі - 20615,00 грн.; пункту 16-1 підрозділу 10 розділу   XX    Перехідних положень ПК України,   внаслідок чого проведеною перевіркою донараховано військового збору за результатами отриманих доходів у вигляді спадщини другого ступеня споріднення за 2015 рік в сумі 6184,50 грн.; пп.   49.18.4   п.   49.18   ст.   49   та п.   179.1   ст.   179 ПК України, а саме: неподання декларацій про майновий стан та одержані доходи за 2015 рік.
Головним управлінням ДФС у Тернопільській області 28.08.2019 на підставі акта перевірки №918/19-00-13-06/ НОМЕР_1 від 05.08.2019 прийнято податкові повідомлення - рішення: №00011581302, яким до відповідача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 170,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування; №00011571302, яким відповідачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 25768,75 грн., з них: за податковими зобов`язаннями – 20615,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) –  5153,75 грн.; №00011561302, яким відповідачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 7705,63 грн., з них: за податковими зобов`язаннями – 6184,50 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) – 1521,13 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення відповідачем не були оскаржені ні в адміністративному, ні в судовому порядку, а тому грошові зобов`язання визначені в них, вважаються узгодженими.
Згідно з довідкою про наявність податкового боргу у відповідача наявна заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами в сумі 59424,77 грн., в тому числі: з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування - 45769,82 грн. (основний платіж - 20615 грн., штрафні санкції - 5323,75 грн., пеня - 19831,07 грн.);  з військового збору - 13654,95 грн. (основний платіж - 6184,50 грн., штрафні санкції - 1521,13 грн., пеня - 5949,32 грн.).
Заборгованість по платежу податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування виникла в результаті несплати узгоджених грошових зобов`язань нарахованих відповідно до податкових повідомлень-рішень від 28.08.2019 №00011571302 на суму 25768,75 грн. та №00011581302 на суму - 170 грн., винесених на підставі акта перевірки від 05.08.2019 №00011581302, яким встановлено факт неподання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, що призвело до неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за отриманий дохід. Також нараховано пеню за період з 19.02.2016 по 10.10.2019 на суму 19831,07 грн.
Заборгованість по платежу військовий збір виникла в результаті несплати узгодженого грошового зобов`язання нарахованого відповідно до податкового повідомлення-рішення від 28.08.2019 №00011561302 на суму 7705,63 грн., винесеного на підставі акта перевірки від 05.08.2019 №00011581302, яким встановлено факт неподання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, що призвело до неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за отриманий дохід.
У зв`язку із несплатою відповідачем узгодженого грошового зобов`язання у встановлені законодавством строки податковим органом нараховано на суму податкового боргу пеню в розмірі 5949,32 грн.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що суми податкових зобов`язань ОСОБА_1 є узгодженими та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені, у зв`язку з чим податковий борг в сумі 59424,77 грн. підлягає стягненню з відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до пп.   16.1.4   п.   16.1   ст.   16 Податкового кодексу України   платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах,   встановлених цим Кодексом   та законами з питань митної справи.
Згідно з п.   36.1. ст.   36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом   38.1   ст.38   цього   Кодексу   передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до   ст. 22 Податкового кодексу України   об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Згідно з п. 23.1.-23.2 ст.   23 Податкового кодексу України, базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання. База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.
Абзацом 3 п.   63.3   ст.   63 Податкового кодексу України   об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним   розділом цього Кодексу.
Відповідно до п.   266.2.1. ст.   266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Пунктами 266.3.1.-266.3.2. ст.   266 Податкового кодексу України   визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що податковий борг, у спірних правовідносинах, виник у зв`язку неподанням ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, що призвело до неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за отриманий дохід та військового збору.
Відповідно до пп.   14.1.175   п.   14.1   ст.   14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з п. п.   20.1.28   п.   20.1   ст.   20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом   57.3. ст.   57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п.   54.3   ст.   54   вказаного   Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Пунктом 56.18   ст. 56 Податкового кодексу України надано право платнику податків з урахуванням строків давності, визначених   статтею 102 цього Кодексу, оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
При цьому, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених   Податковим кодексом України, тощо.
Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом цього позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з якими відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у цій справі, а тому суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз.
Отже, з урахуванням викладених законодавчих приписів, дослідженню і оцінці підлягають питання чи набула сума податкового зобов`язання визначена контролюючим органом у податкових повідомлень-рішень статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене, чи були правові підстави для її стягнення.
Судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 28.08.2019 №00011581302, №00011571302, №00011561302  були отримані відповідачем, що останнім не заперечується.
Також, наявними матеріалами справи підтверджено, що відповідачу виставлялась та була надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкова вимога №161529-54 від 05.11.2019.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази оскарження відповідачем, як в адміністративному, так і в судовому порядку податкових повідомлень-рішень, на підставі яких виник податковий борг, та податкової вимоги.
Отже, сума 59424,77 грн. набула статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу, а тому така підлягає стягненню з відповідача.
Також, відсутні докази вжиття відповідачем заходів щодо погашення податкової заборгованості в сумі 59424,77 грн.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки на момент розгляду справи, відповідачем не надано суду доказів оскарження вказаних вище податкових-повідомлень рішень, вимоги про сплату боргу, а тому такі є чинними, а податковий борг є узгодженим, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у сумі 59424,77 грн.
Доводи апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, встановлений ст. 102 Податкового кодексу України, колегія суддів вважає помилковими та до уваги не приймає з огляду на таке. 
Так, ст. 102 Податкового кодексу України   передбачено, що позовні вимоги контролюючого органу, пов`язані зі стягненням податкового боргу з платників податків, повинні пред`являтися протягом 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.
Так, як податковий борг у спірних правовідносинах виник у зв`язку з несплатою податкових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 28.08.2019 №00011581302, №00011571302, №00011561302, тому  податковим органом пред`явлено позов в межах 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.
Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. 
Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року у справі № 500/499/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 12 травня 2021 року