Ухвала
 
20 травня 2021 року
місто Київ
 
справа № 320/9126/17
провадження № 61-5520ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , третя особа - Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області як орган опіки та піклування, про встановлення порядку користування земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_3 у грудні 2017 року звернулася до суду з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 , виділивши позивачу 18/25 часток земельної ділянки, яка надана для обслуговування зазначеного будинку.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2020 року позов задоволено. Встановлено порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснено виділ зазначеної земельної ділянки в особисте користування сторін відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 29 серпня 2018 року № 2420. Здійснено розподіл судових витрат.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2020 року відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 24 лютого 2021 року заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2020 року залишено без змін.
ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1  31 березня та 01 квітня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася в інтересах ОСОБА_2 до Верховного Суду із касаційними скаргами, в яких просить скасувати заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 лютого 2021 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2021 року касаційні скарги залишено без руху та надано заявнику строк для виконання її вимог.
Від заявника у квітні 2021 року надійшли документи на усунення недоліків касаційних скарг, подано уточнену касаційну скаргу, в якій визначено межі касаційного оскарження судових рішень, а саме заявником зазначено, що касаційна скарга подана в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню повністю, оскільки суперечать інтересам дитини.
Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначила:
- (1) оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права;
- (2) судами першої та апеляційної інстанцій не надано належної оцінки рішенню Товариського суду від 19 березня 1969 року, яким встановлено межі спірної земельної ділянки, яке не оскаржено; не надано правової оцінки факту обізнаності позивача з умовами користування спірною земельною ділянкою, що випливає з умов договору купівлі-продажу від 13 липня 2015 року, відповідно до якого покупцю нотаріусом доведено, що земельна ділянка, на якій розташована частина житлового будинку, не є власністю продавця, рішення про її приватизацію не приймалося;
- (3) з часу залучення до участі у справі неповнолітнього ОСОБА_2 на його ім`я не надходили судові повістки та копії процесуальних рішень;
- (4) судом першої інстанції не було роз`яснено неповнолітній особі її права відповідно до частини другої статті 45 ЦПК України;
- (5) суд першої інстанції безпідставно звільнив позивача від сплати судового збору за подання позову та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони відповідача про залишення позову без розгляду з підстав несплати судового збору;
- (6) судами першої та апеляційної інстанцій не здійснено допит свідків.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд вивчив касаційні скарги, їх уточнений виклад, додані матеріали та додатково подані документи та, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційних скарг заявнику, які подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених 
пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Верховний Суд констатує, що наведені заявником підстави касаційного оскарження за змістом та обґрунтуванням не відповідають вимогам 
частини другої статті 389 та частинам першій і третій статті 411 ЦПК України.
У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права (перша підстава), не навів передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування наявності випадків, визначених 
у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
Доводи про здійснення неналежної оцінки доказів судами першої та апеляційної інстанцій (друга підстава) виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, що визначені статтею 400 ЦПК України, а тому не можуть розглядатися Верховним Судом як правомірна підстава касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.
В оцінці обґрунтування вимог касаційних скарг про те, що неповнолітній ОСОБА_2 не отримував судові повістки та копії процесуальних рішень, а також йому не роз`яснювалися його процесуальні права (третя та четверта підстави), Верховний Суд врахував, що ОСОБА_1 як законний представник малолітнього у касаційній скарзі визнала, що малолітній брав участь у розгляді справи через свого представника (адвоката), що підтверджується і змістом рішення суду першої інстанції, а тому такі підстави касаційної скарги не відповідають іншим обставинам, викладеним заявником у скарзі та не свідчать, що справу розглянуто за відсутності заявника, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, а тому Верховний Суд констатує, що наведена підстава не відповідає вимогам частини першої статті 411 ЦПК України.
Наведена заявником п`ята підстава касаційного оскарження судових рішень не може бути визнана Верховним Судом такою, що відповідає вимогам пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, оскільки зміст наведеної норми свідчить про те, що зазначений пункт підлягає застосуванню у випадку, якщо особа обґрунтовує підставу касаційного оскарження доказами, щодо яких суд першої та/або апеляційної інстанцій відхилили клопотання про витребування, дослідження або огляд.
Отже, наведений заявником довід про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони відповідача про залишення позову без розгляду з підстав несплати судового збору, без зазначених інших підстав касаційного оскарження, які мають відповідати вимогам частини другої статті 389 ЦПК України, не свідчить про те, що наведена заявником обставина має значення для вирішення справи по суті заявлених вимог.
Також не підлягає врахуванню Верховним Судом під час відкриття провадження у цій справі довід про відмову судів першої та апеляційної інстанцій у допиті свідків, оскільки заявник не наводить відомостей про цих свідків (прізвище, ініціали), наявність клопотання сторони про їх допит та дату процесуального рішення суду про відмову у задоволенні клопотання про допит свідків. Заявником не наведено, які саме обставини зазначені свідки мали підтвердити або спростувати.
Отже, до Верховного Суду подано нову редакцію касаційної скарги, яка не містить викладу підстав касаційного оскарження, передбачених правилами частини другої статті 389 ЦПК України, зміст касаційної скарги зводиться до загального викладу обставин справи та доводів заявника щодо незгоди із оскаржуваними рішеннями.
Верховний Суд констатує, що ОСОБА_1 надано можливість виправити недоліки касаційних скарг та подати касаційну скарги із належним викладом підстав касаційного оскарження, втім заявник, реалізуючи своє право на звернення до суду касаційної інстанції, касаційну скаргу із належним викладом підстав оскарження судових рішень до Верховного Суду не подала.
Верховний Суд наголошує, що касаційному оскарженню підлягає не будь-яке судове рішення та не з будь-яких підстав, які заявник вважає за доцільне навести, а лише з тих підстав, що імперативно викладені у процесуальному законі. Інакше, касаційна скарга з описаними недоліками не може слугувати підставою відкриття касаційного провадження з перегляду відповідних, оскаржуваних заявником рішень.
Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи те, що заявник не виконала вимог процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення визначених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційні скарги  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , третя особа - Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області як орган опіки та піклування, про встановлення порядку користування земельною ділянкою, не прийняти до розгляду та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             С. О. Погрібний