КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
Начало формы

справа №753/21493/20                                                                    головуючий у суді І інстанції: Гусак О.С.
провадження №22-ц/824/6362/2020                                              головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
19 квітня 2021 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 19475 грн. 37 коп..
Позов обґрунтований тим, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28 вересня 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, та дає згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач в порушення умов договору не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 26 жовтні 2020 року має заборгованість в загальному розмірі 19475 грн. 37 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту розмірі 15662 грн. 40 коп., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2776 грн. 29 коп., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 1036 грн. 68 коп..
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року задоволено частково позов. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту у загальному розмірі 15662 грн. 40 коп.. Стягнуто із ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 1681 грн. 60 коп.. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у позові та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити у повному обсязі, а в інші частині судове рішення залишити без змін. Вказує, що 09.11.2017 року відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку НОМЕР_1 , в подальшому відповідач звертався до банку з метою перевипуску картки, 05.06.2018 року на картку встановлено кредитний ліміт у розмірі 1300,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування. Зазначає, що з виписки чітко відслідковується, що відповідач користувався коштами, отримував їх через банкомати, розплачувався за товар в магазині, частково погашав заборгованість, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Звертає увагу суду на те, що підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, що містить умови кредитування, є належним доказом ознайомлення відповідача із умовами кредитування, а тому вважає, що за положеннями ЦК України відповідач повинен нести цивільно-правову відповідальність. Крім того, вказує, що відповідачем заборгованість не оспорювалась.  
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів. А тому, враховуючи те, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15662 грн. 40 коп., заборгованість по тілу кредиту підлягає стягненню з позивача на користь позивача. Також, суд посилався на правову позицію, яка викладена в постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
В цій частині судове рішення не оскаржується сторонами.
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками, а також за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також суд зауважив, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28 вересня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, судом зазначено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 28 вересня 2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), а посилання в позовній заяві на стягнення заборгованості з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України є необґрунтованими, оскільки базуються на п. 2.1.1.2.12 в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01 квітня 2019 року, в той час як матеріали справи не містять підписаної відповідачем даної редакції Умов та Правил.
Однак, такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.             
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що 28 вересня 2013 року ОСОБА_1 підписав заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У анкеті заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 26 жовтня 2020 року має заборгованість в загальному розмірі 19475 грн. 37 коп., яка складається із заборгованості за поточним тілом кредиту у розмірі 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 15662 грн. 40 коп., заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 0,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2776 грн. 29 коп., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 1036 грн. 68 коп., пені в розмірі 0,00 грн., комісії у розмірі 0,00 грн.(а.с. 7).
Щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2776 грн. 29 коп., суд апеляційної інстанції доходить наступного. 
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як встановлено судом, відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг (28.09.2013 року), а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними, що засвідчив своїм підписом. 
Відповідно до ч.1 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком у випадку інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку та погодження клієнта на нові умови, а також шляхом надсилання СМС-повідомлень.
Крім того, апеляційний судом встановлено, що 08.08.2018 року відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту, у якому також було зазначено умови кредитування, а саме розміри відсоткових ставок за користування кредитними коштами (а.с. 11-13).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково вважав розрахунок заборгованості неналежним та недопустимими доказом у справі в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2776 грн. 29 коп..
Встановлено, що розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань.
Встановлено, що 08.08.2018 року відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту, у якому також було зазначено умови кредитування, а саме розміри відсоткових ставок за користування кредитними коштами.
Також встановлено, що відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з відповідача за період з 28.09.2013 року (дата укладання договору між сторонами) по 26.10.2020 року (дата визначена АТ КБ «ПриватБанк» у позові) підлягає стягненню заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2776,29 гривень.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно 625 ЦК України, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмові у задоволенні позовних вимог у цій частині, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 625 ЦК України  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно довідки  наданої позивачем, відповідачу надавалось 7 кредитних карток, у яких термін дії закінчується, починаючи з листопада 2021 року. 
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у стягненні відсотків по 625 ЦК України, оскільки положення ст.625 ЦК України застосовуються до правовідносин у яких закінчилась дія основного договору, а з матеріалів справи вбачається що картки, які видані відповідачу, закінчують термін дії, починаючи з листопада 2021 року.
Відтак, доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» частково знайшли своє підтвердження у матеріалах цивільної справи.
Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем АТ КБ «Приватбанк», що призвело до порушення прав останнього.
Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що  договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2776,29 гривень.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право   позивача було порушено відповідачем.
При вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із положень ст.ст. 536, 1048, 1056 ЦК України.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по простроченим відсоткам підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач АТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір розмірі 2102,00 гривень (за подання позовної заяви) та 3153,00 гривень (за подання апеляційної скарги на рішення суду), що у сукупному розмірі складає 5255,00 гривень.
Предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» є стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, яка у загальному розмірі складає 19475,37 гривень.
Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обгрутнованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 18438,69 гривень.
За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 4975,27 гривні (18438,69* 5255,00 / 19475,37).
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції  в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по простроченим відсоткам та судового збору не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині відповідно до ст. 376 ЦПК України. 
На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд, 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року в частині відмови у стягненні заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі 2776,29 грн. та судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_3 , МФО 305299) заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі 2776,29 гривень.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_3 , МФО 305299) судові витрати у розмірі 4975,27 гривні.
В іншій судове рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «19» квітня 2021 року. 
 
Головуючий суддя	Л.П. Сушко        	
Судді	Д.Р. Гаращенко        	
 	О.І. Сліпченко