КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
27 травня 2021 року                                                                       м. Київ
 
Унікальний номер справи № 757/56287/17-ц
 Апеляційне провадження № 22-ц/824/7760/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого  -  Левенця Б.Б.,
                  суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
за участю секретаря судового засідання - Осінчук Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року, постановлену під головуванням судді Остапчук Т.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Фортуна-Банк» про стягнення заборгованості, -
 
в с т а н о в и в :
 
У вересні 2017 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, уточнивши який просила стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 670 750,00 доларів США та суму 3 % річних в розмірі 56 343,00 доларів США, а всього 727 093,00 доларів США (т. 2 а.с. 5-8, 57-58). 
У березні 2021 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про передання справи на розгляд Господарського суду м. Києва, в провадженні якого перебуває справа № 910/16249/19 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 для розгляду по суті в межах цієї справи (т. 2 а.с. 174-177).
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд до Господарського суду м. Києва відмовлено. Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: АТ «Фортуна-Банк» про стягнення заборгованості закрито. Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 7 500 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову за квитанцією № 117 від 15.03.2018 року за реквізитами: Отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 380 04 897; рахунок отримувача - 31214206700007; банк отримувача - УК у Печер.р-н/Печерс. р-н/22030101; код банку отримувача - 890019 (т. 2 а.с. 182-189).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 30 березня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 191-196).
Зазначала, що погодилася з висновком суду першої інстанції, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Проте не погодилася з висновком суду про закриття провадження у справі, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист її прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства. Посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15 вказувала, що суд першої інстанції мав передати справу до Господарського суду м. Києва, на розгляді якого перебуває справа про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 . Крім того, суд першої інстанції не повернув сплачений судовий збір за іншою квитанцією у розмірі 500,00 грн.
З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Лакуста О.І. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_2 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за вказаною ним адресою. Третя особа АТ «Фортуна-Банк» була сповіщена повідомленням на зазначену нею адресу електронної пошти із забезпеченням фіксації такого повідомлення (т. 2 а.с. 214-217).
Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.
 
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. При цьому відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд до Господарського суду м. Києва суд виходив з того, що ЦПК України такої можливості не передбачено.
Колегія суддів не в повній мірі погодилась з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
 
Статтею 1 та частиною 1 ст. 2 ГПК України визначено юрисдикцію та повноваження господарських судів, установлено порядок здійснення судочинства у господарських судах, а також регламентовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
Визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Проте 21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс № 2597-VIII).
У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.
Відповідно до статті 7 Кодексу № 2597-VIII спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті).
Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (ч. 3 ст. 7 Кодексу № 2597-VIII).
Згідно з ч. 1-3 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Тобто законодавець указав, що у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії.
Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втратив чинність з 21 жовтня 2019 року, з набранням чинності Кодексу № 2597-VIII.
Відтак можна зробити висновок, що вказаний Кодекс № 2597-VIII передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у ст. 7 цього Кодексу.
Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.
Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.
Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.
Таким чином, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.
З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, уточнивши який просила стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 670 750,00 доларів США та суму 3 % річних в розмірі 56 343,00 доларів США, а всього 727 093,00 доларів США (т. 2 а.с. 5-8, 57-58). 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 червня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: АТ «Фортуна-Банк» про стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 101).
Ухвалою Господарського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника та мораторій на задоволення вимог кредиторів (справа № 910/16249/19) (т. 2 а.с. 178-185).
Отже, правильним є висновок суду першої інстанції, що спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції, оскільки позивачем заявлено вимоги майнового характеру до відповідача, який є боржником у справі про банкрутство.
Однак не можна погодитися з висновком суду про закриття провадження у справі, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист її прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених ст. 45 Кодексу № 2597-VIII. За встановлених обставин у цій справі суд повинен був передати справу до Господарського суду м. Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/16249/19 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , який є відповідачем у цій справі.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19).
Згідно зі ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат не проводиться, тому доводи апелянта в цій частині апеляційним судом відхилено.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи до Господарського суду м. Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/16249/19 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .
Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-382, 384 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити частково. 
УхвалуПечерського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року- скасувати, матеріали справи № 757/56287/17-ц передати до Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/16249/19 про банкрутство фізичної особи ОСОБА_2 .
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 28 травня 2021 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

                                                                                                                      О.В. Борисова

В.М. Ратнікова