ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
16 червня 2021 року
м. Харків
справа №638/15761/20
провадження №22-ц/818/2635/21
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,
за участю секретаря – Гармаш К.В.
учасники справи:
позивач :  ОСОБА_1 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа: ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1  про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , третя особа:  ОСОБА_4 , про зміну правовідношення, з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року, постановлену у складі судді Шишкіна О.В., в залі суду в місті Харків, 

В С Т А Н О В И В :

16 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій вона просила: заборонити ОСОБА_3 та іншим довіреним особам вчиняти звернення стягнення на предмет іпотеки – квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення спору по суті. Заборонити будь-якому реєстратору вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації права власності,обмежень або обтяжень щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті. Також накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті.

Обґрунтовуючи свою заяву посилалась на те, що ОСОБА_3 на підставі договору позики грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу харківської області Малаховою Г.І. від 21.03.2019 № 671 на суму 9640 доларів США, має намір звернути стягнення на квартиру позивача, про що вона прямо зазначає у Вимозі від 06.10.2020 про усунення порушень. Крім того вказує, що у разі не забезпечення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки позивач втратить квартиру за борг, який був розрахований на підставі оспорюваного договору, який може бути значно зменшений судом, що призведе до порушення як права власності позивача так і прав третіх осіб.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвали нову постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм  процесуального права. Вказує, що на даний час існує реальний ризик звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі нібито заборгованості, розмір якої у подальшому може бути значно зменшений за рішенням суду, що призведе до порушення як права власності позивача так і третіх осіб, адже відповідач вказує, що буде звертати стягнення, у тому числі шляхом продажу предмета іпотеки третім особам. Задоволення ж позовних вимог по вказаній справі призведе до зовсім іншого розміру заборгованості позивача, які позивач може погасити у добровільному порядку без звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказує, що судом першої інстанції при постановлення оскаржуваної ухвали не врахована практика Верховного Суду, а саме висновки, викладені в постановах від 07.08.2019 у справі № 372/2583/18, від 24.07.2019 року у справі № 682/2631/18, від 25.05.2019 року у справі № 522/23242/17. 
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що крім обставин, викладених у заяві про забезпечення позову, інших доказів чи обґрунтування доводів про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення, заявником суду не надано. Крім того, необхідність вжиття заходів забезпечення позову не випливає зі змісту позовних вимог та особливостей спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 124 Конституції Українивизначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник посилався на те, що ОСОБА_3 на підставі договору позики грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу харківської області Малаховою Г.І. від 21.03.2019 № 671 на суму 9640 доларів США, має намір звернути стягнення на квартиру позивача, про що вона прямо зазначає у Вимозі від 06.10.2020 про усунення порушень. Також позивач вказує, що у разі ж не забезпечення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки позивач втратить квартиру за борг, який був розрахований на підставі оспорюваного договору, який може бути значно зменшений судом, що призведе до порушення як права власності позивача так прав третіх осіб.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

Крім того, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції, оцінивши подані до суду докази у їх сукупності, та проаналізував можливість утруднення виконання майбутнього рішення суду у випадку задоволення вимог позивача, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення. Крім того, обраний позивачем вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                        О.В. Маміна         

                                                                О.Ю. Тичкова