30.06.21
22-ц/812/1245/21
Єдиний номер справи 473/3488/20 
Провадження 22-ц812/1245/21                         Головуючий по 1 інстанції Вуїв О.В. 
                                Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2021р.                                                 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі: 
Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О., 

секретар судового засідання – Горенко Ю.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 квітня 2021р.

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Веселівська районна державна адміністрація Запорізької області, про визначення місця проживання дитини,
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Вознесенська районна державна адміністрація Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини,

встановила:

У жовтні 2020р. ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.
Позивач зазначала, що з 25 серпня 2018р. перебуває у шлюбі з відповідачем від якого мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З січня 2020р. вони з відповідачем припинили сімейній стосунки, які відновляти не збираються, у зв`язку з чим вона переїхала проживати до своїх батьків.
Дійти згоди щодо місця проживання доньки, яка наразі проживає з відповідачем, їм не вдалося.
Від сусідів їй відомо, що відповідач зловживає спиртними напоями, не працює, вихованням доньки не займається.
Посилаючись на те, що вона створила кращі умови для дитини, має самостійний дохід і постійне місце проживання, позивач просила про задоволення позову.
У листопаді 2020р. ОСОБА_3 пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини. 
В обґрунтування позову зазначав, що з січня 2020р. подружні відносини з ОСОБА_1 припинені у зв`язку з тим, що остання поїхала проживати до своїх батьків, залишивши доньку на нього. Хоча й до свого від`їзду проживала в окремій кімнаті та не займалась донькою, яка від народження хворіє та потребує постійного лікування.
Дитина повністю знаходиться на його утриманні та вихованні і почуває себе у комфортних умовах, а ОСОБА_1 перебуває на обліку у лікаря психіатра, знаходиться під впливом своїх батьків, які переслідують матеріальний інтерес, а тому просив визначити місце проживання доньки з ним. 
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 квітня 2021р. первісний позов відхилено, зустрічний – задоволено. Постановлено визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її батьком – ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову.
Відповідач, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обґрунтованим. 
Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25 серпня 2018р. зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .
Від шлюбу сторони мають доньку -  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після припинення шлюбних відносин  ОСОБА_3 разом з донькою фактично проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 , що належить його матері, отримує тимчасові заробітки від проведення ремонтних робіт, а також 860 грн. тимчасової допомоги при народженні дитини, за місцем мешкання характеризується задовільно.
Донька сторін потребує лікування (синдром лікворо-судинних розладів, підвищена нервово-рефлекторна збудливість).
Згідно акту обстеження умов проживання житловий будинок в якому мешкає ОСОБА_3 з донькою складається з двох кімнат та веранди, санітарно-гігієнічні умови задовільні. Для дитини створені необхідні умови, вона забезпечена необхідним харчуванням, одягом, меблями.
ОСОБА_1 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_2 в будинку батьків, працює на сезонних польових роботах, отримує тимчасові заробітки, за місцем мешкання характеризується позитивно. Сім`я ОСОБА_6 отримує прибутки від сезонних робіт та оренди землі, відносини в сім`ї доброзичливі.
Згідно акту обстеження умов проживання від 28 лютого 2020р. житловий будинок в якому мешкає ОСОБА_1 складається з трьох окремих кімнат (в тому числі двох житлових), санітарно-гігієнічні умови задовільні. Будинок облаштований необхідними меблями та побутовою технікою. Для дитини створені необхідні умови.
ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, недієздатною у встановленому порядку не визнавалась.
Після припинення сімейних стосунків ОСОБА_1 неодноразово зверталася до служб у справах дітей та відділення поліції щодо визначення місця проживання доньки та усунення з боку відповідача перешкод у побаченні з дитиною.        
За висновком органу опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області від 14 грудня 2020р. місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , виходячи з інтересів дитини, рекомендовано визначити з батьком.
Врахувавши наведені факти, а саме наявність спору між батьками щодо місця проживання доньки, який вони в досудовому порядку вирішити не змогли, психофізіологічні особливості малолітньої дитини, а також виходячи з балансу інтересів дитини та її батьків, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову. У зв`язку з чим вірно на підставі ст.ст.141,160,161,171 СК, ст.29 ЦК визначив, що встановлення місця проживання дитини з батьком буде максимально відповідати інтересам дитини.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що проживання доньки з батьком не буде відповідати інтересам дитини, тому що за правилами ст.7 СК жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, а надані позивачкою докази на підтвердження своїх вимог не дають підстав вважати, що зміна місця проживання дитини буде в її інтересах. 
Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.
Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

                                     п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 квітня 2021р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.
Повний текст постанови виготовлено 30 червня 2021р.         

Головуючий: Судді: