ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/4171/20	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації  України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року (суддя Петренко О.С., м. Кропивницький, повний текст рішення виготовлено 14.12.2020 року) у адміністративній справі №340/4171/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Державної судової адміністрації України, третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області про стягнення коштів у вигляді недоотриманої суддівської винагороди, суд, - 

в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі по тексту – відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі по тексту – відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, в якому просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на його користь матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 31.08.2020 року у розмірі 98095,04 грн. заподіяної прийняттям неконституційного правового акту.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року позовні вимоги задоволено.
З рішенням суду першої інстанції не погодилось Територіальне управління Державної судової адміністрації в Кіровоградській області та подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувало тим, що рішення є необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права. Апелянт зазначав, що судом першої інстанції не враховано положення бюджетного законодавства, особливості нормативного регулювання порядку фінансового забезпечення судів. Апелянт зазначав, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011, передбачені соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через можливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю чи усуненню реальних загроз економічній безпеці України. Апелянт зазначав, що Закон України від 13.04.2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» був прийнятий у зв`язку з встановленням карантину на території України з 12.03.2020 року; обмеження у зв`язку з цим, у числі суддівської винагороди було предметом розгляду Ради суддів України 24.04.2020 року, яка прийняла рішення №22 про обмеження суддівської винагороди, починаючи з 18.04.2020 року. Апелянт зазначав, що положення Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 не визнано будь-яких особливостей застосування чи виконання свого рішення, неконституційним визнано положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами, внесеними Законом України від 13.04.2020 року №553-ХІ з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, а тому вказане Рішення на спірні правовідносини з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення, а з 28.08.020 року виплата суддівської винагороди позивачу здійснюється у повному обсязі. Апелянт зазначав, що відповідно до ч.3 ст.152 Конституції України відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завдано актами і діями, що визнані неконституційними передбачено виключно в порядку, встановленому законом, а тому відсутність закону, який встановлював би правове регулювання порядку та умов відшкодування матеріальної шкоди, завданої актами, що визнані неконституційними та у зв`язку з тим, що Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 не поширюється на правовідносини, що виникли до дня його ухвалення, позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди у вигляді заподіяної прийняттям неконституційного правового акта, не підлягають задоволенню. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частко з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що обмеження у виплаті суддівсько винагороди, які встановлені 18.04.2020 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами, внесеними Законом України від 13.04.2020 року №553-ІХ, та визнані рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020, суперечать ст.6 ч.2 ст.19, ст.130 Конституції України, ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та є посяганням на гарантії незалежності суддів, які є допустимими за умов воєнного або надзвичайного стану, після закінчення обмеження у виплаті суддівської винагороди  кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України. Суд вважав, що відповідачі діючи всупереч статтям 19, 130 Конституції України, порушили діюче законодавство України, внаслідок чого, виплачено суддівську винагороду позивачу у розмірі, значно меншому, ніж визначено спеціальним Законом України «Про судоустрій і статус суддів», застосувавши при виплаті 10-кратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020 року. Суд зазначив, що відповідно до статей 25, 43 Бюджетного кодексу України Казначейська служба здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішень суду; при виконанні державного бюджету та місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів; відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень судів про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду; відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 Казначейська служба здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; відповідно до ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції головного розпорядника коштів державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють Державна судова адміністрація України; виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників судів».
Матеріалами справи встановлено, що Указом Президента України від 29.12.2017 року №441/2017 «Про призначення суддів» позивача ОСОБА_1 призначено на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. 
Згідно наказу голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.12.2017 року №125-к/к ОСОБА_1  з 29.12.2017 року встановлено суддівську винагороду у розмірі посадового окладу та з урахуванням доплат до нього: щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу. 
Згідно Довідки про доходи від 18.09.2020 року №09, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області обмеження суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 31.08.2020 року складає 98095,04 грн. У зв`язку із ухваленням Рішення Конституційного суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 судді ОСОБА_1  у вересні 2020 року буде донараховано обмеження із суддівської винагороди за два дні серпня 1737,40 грн. Тобто обмеження суддівської винагороди складає 96357,64 грн. (98095,04 грн. – 1737,40 грн.).
На виконання ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 25.03.2021 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області листом від 29.03.2021 року №698/21-вих було повідомлено, що у зв`язку із ухваленням рішення Конституційного Суду України №10-р/20 від 28.08.2020 року, судді ОСОБА_1 у вересні 2020 року було донараховано та виплачено обмеження із суддівської винагороди за два дні серпня у сумі 1737,40 грн. Обмеження суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року складає 96357,64 грн. Сума обмеження після утримання податків (ПДФО 18% - 17344,28 грн. та військового збору 1,5% - 1445,36 грн.) складає 77567,90 грн.  
Встановлено, що відповідно частин 1, 3, 5, 9 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу. Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
Пунктом 10 Закону України від 13.04.2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (набрав чинності 18.04.2020 року) доповнено ст.29, згідно якої установлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).
Відповідно до абзацу 9 п.2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 13.04.2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» було встановлено, що тимчасово, з дня набрання чинності цим Законом до 1 січня 2021 року, не застосовуються такі норми Бюджетного кодексу України, зокрема ч.1 ст.25, згідно якої Казначейство України здійснювало безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 року» розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2020 року становив 4723 грн., отже розмір щомісячної суддівської винагороди становив 47230 грн.(враховуючи податки: ПДФО (18%) та військовий збір (1,5%).
Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частин 1, 3 ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX зі змінами; абзацу дев`ятого п.2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року № 553-IX. Положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»» від 13.04.2020 року № 553-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Матеріалами справи встановлено, що з 28.08.2020 року судді ОСОБА_1 були поновлено виплату суддівської винагороди без обмежень, встановлених абзацем 9 п.2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 13.04.2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
Відповідно до ч.3 ст.152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.
Питання відшкодування збитків та іншої майнової шкоди регулюються ст.22 Цивільного кодексу України.
Так, відповідно до частин 1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
При вирішенні спору по суті суд апеляційної інстанції вважає, що питання відшкодування матеріальної шкоди, завданої прийняттям правового акту, що визнаний неконституційним, шляхом стягнення з Держави Україна за рахунок бюджетних коштів державного бюджету суми недоотриманої суддівської винагороди, необхідно вирішувати з застосуванням положень Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-рп/2020. Конституційний Суд України у своєму рішенні прийшов до висновку про те, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить ст.6, ч.2 ст.19, ст.130 Конституції України. Установлення граничного розміру заробітної плати, грошового забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування), передбачене у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України (частини 1, 3 ст.29 Закону № 294), є невизначеним щодо дії в часі та не забезпечує передбачуваності застосування цих норм права, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб органів законодавчої та судової влади поставлені в залежність від виконавчої влади, однак Конституцією України встановлено, що виключно законами України визначається, зокрема, статус суддів (п.14 ч.1 ст.92); незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється (частин 1, 2 ст.126); держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій (перше речення частин 1, 2 ст.130).
Вище вказаним рішенням Конституційного Суду від 28.08.2020 року №10-р/2020 відновлено положення ч.1 ст.25 Бюджетного кодексу України, згідно якого Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Відповідно до пп.3 п.35, п.38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.
Відповідно до бюджетного законодавства на відповідний бюджетний рік затверджується бюджетна програма направлена на виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів.
Відповідно до ч.1 ст.43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення судів здійснює Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів (крім Верховного Суду, вищих спеціалізованих судів), діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації.
Вирішуючи спір по суті, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач суддя Ніколаєв М.В. має право на відшкодування матеріальної шкоди  у вигляді недоотриманої суддівської винагороди. 
Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Кіровоградської області від 18.09.2020 року №309 та листа від 29.03.2021 року №698/21-вих частина суми 98095,04 грн., а саме 1737,40 грн. у вересні 2020 року була донарахована та виплачена за два дні серпня 2020 року та обмеження суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року складає 96357,64 грн.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що з суддівської винагороди щомісячно утримується сума податку на дохід фізичних осіб та військовий збір.
Відповідно до статей пп.162.1.1, 162.1.3, п.162.1, ст.162, пп.163.1.1, 163.1.2, 163.1.3 п.163.1 ст.163, пп.164.1.1, пп.164.2.1 п.164.2 п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України платниками податку на доход фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні; податковий агент. Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Відповідно до п.16-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст.163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного пп.1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст.168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у ст.171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені ст.176 цього Кодексу.
Відповідно до п.171.1, 171.2 ст.171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.
Отже, враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до податкового законодавства з суми матеріальної допомоги має бути сплачено суми обов`язкових платежів до бюджету самостійно, оскільки суд, де працює позивач у даному випадку не є податковим агентом.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково.
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322 КАС України, суд –

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в Кіровоградській області – задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року у справі №340/4171/20 – скасувати.
Прийняти нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Державної судової адміністрації України, третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області про стягнення коштів у вигляді недоотриманої суддівської винагороди – задовольнити частково.
Стягнути з Держави України за рахунок коштів державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, шляхом безспірного списання Державною казначейською служою України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді недоотримааної суддівської винагороди за перід з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року включно у розмірі 96357,64 грн., заподіяної прийняттям неконституційого правового акту.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до статей 328, 329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова