ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року	Львів	Справа № 500/2263/20 пров. № А/857/6212/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Ніколіна В.В., Гінди О.М.,
за участю секретаря судового засідання                    Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року (головуючий суддя Мірінович У.А., м. Тернопіль, повний текст складено 19.02.2021) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Тернопільська обласна державна адміністрація, Міністерство енергетики України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з позовом до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільська обласна державна адміністрація, в якому просив визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Міністерства захисту довкілля України правонаступника Міністерства енергетики та захисту довкілля України, яка полягає у невиконанні вимог пункту 4 розділу VI Порядку проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно заповідного фонду, що належить до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 17.04.2018 № 123, а саме: не укладено з переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад керівників установ природно - заповідного фонду, що належить до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України - ОСОБА_1 , на третій робочий день після надходження погодження призначення на посаду разом з карткою погодження та складання довідки про проходження спеціальної перевірки, трудового договору (контракту) строком на п`ять років та не видачі наказу про його призначення на посаду директора національного природного парку «Кременецькі гори»; зобов`язати відповідача виконати вимоги пункту 4 Розділу VI Порядку проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно - заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України, від 17.04.2018 № 123, укласти з переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад керівників установ природно заповідного фонду - ОСОБА_1 , трудовий договір (контракт) строком на п`ять років та видати наказ про його призначення на посаду директора національного природного парку «Кременецькі гори».
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, як правонаступника Міністерства енергетики та захисту довкілля України, яка полягає у невиконанні вимог пункту 4 розділу VI Порядку проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно заповідного фонду, що належить до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 17.04.2018 № 123, а саме щодо укладення з переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад керівників установ природно - заповідного фонду, що належить до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України - ОСОБА_1 , трудового договору (контракту) строком на п`ять років та не видачі наказу про його призначення на посаду директора національного природного парку «Кременецькі гори». Зобов`язано Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України виконати вимоги пункту 4 Розділу VI Порядку проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно - заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України, від 17.04.2018 № 123, укласти з переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад керівників установ природно заповідного фонду - ОСОБА_1 , трудовий договір (контракт) строком на п`ять років та видати наказ про його призначення на посаду директора національного природного парку «Кременецькі гори». 
Не погодившись з таким рішення суду першої інстанції, Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України оскаржило його в апеляційному порядку та просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції в порушення статей 122, 123 КАС України 26.08.2020 відкрито провадження у справі № 500/2263/20 без заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та без надання судом належної оцінки поважності причин цього пропуску.
У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав: «Особливим видом правонаступництва державних органів є публічне правонаступництво (до якого також можливо віднести періодичні реорганізації або ліквідації вказаних органів) за якими права та обов`язки одного суб`єкта права переходять до іншого у випадках та у порядку встановлених законом та підзаконними актами».
Апелянт вважає, що суд першої інстанції не дослідивши в повній мірі всі обставини, що мають значення для справи № 500/2263/20 та неправильно застосувавши статтю 104 Цивільного кодексу України, пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 № 425 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади», Порядок здійснення заходів пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 (далі — Порядок № 1074), Порядок проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затверджений наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 17.04.2018 № 123, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.2018 за № 797/32249 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок) дійшов помилкового висновку про вчинення бездіяльності Міндовкілля щодо не призначення Позивача на посаду директора НПП «Кременецькі гори» як правонаступника Міністерства енергетики та захисту довкілля України з огляду на наступне. 
Відповідно до пункту 4 Порядку № 1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 № 425 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» (далі - Постанова № 425) перейменовано Міністерство енергетики та захисту довкілля України на Міністерство енергетики України та утворено Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України.
Згідно з пунктом 3 Постанови № 425 Міністерство енергетики та Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів є правонаступниками прав, обов`язків та майна Міністерства енергетики та захисту довкілля у відповідних сферах.
У зв`язку з цим, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» 19.06.2020 були внесені зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (копія витягу з реєстру є у матеріалах справи).
Разом з тим, згідно з частиною четвертою статті 87 Цивільного кодексу України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.
Питання припинення юридичної особи врегульовано статтею 104 Цивільного кодексу України.
Разом з тим, відповідно до пункту 5 Порядку № 1074 орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання поділу, перетворення) або ліквідації.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1074 права та обов`язки органів виконавчої влади переходять:
у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок злиття;
у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади;
у разі поділу органу виконавчої влади — до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу;
у разі перетворення органу виконавчої влади — до утвореного органу виконавчої влади;
у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.
Апелянт зазначає, що Міндовкілля є новоутвореним міністерством та не є розпорядником інформації та документів, створених до 19.06.2020. 
Отже, з огляду на вищевказане вбачається правонаступництво відповідача в завданнях, функціях та повноваженнях як складових категорії компетенції органу виконавчої влади, а також щодо конкретних управлінських (організаційних) прав та обов`язків, які складають зміст відповідних правовідносин - тобто, і публічне правопаступиицтео, під час якого відбувається перехід владних повноважень та функцій органу, що реорганізується, до органу, що створюється.
Європейською Комісією за демократію через право (Венеціанською Комісією) у Доповіді «Про верховенство права», що затверджена Венеціанською комісією на 86 пленарному засіданні (Венеція, 25-26.03.2011), зазначено, що однією зі складових верховенства права є правова визначеність, яка вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій правовідносин, що виникають (пункти 41, 46).
Також, у рішенні Конституційного Суду України від 29.06.2010 №17-рп/2010 вказано, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Верховний Суд у постанові від 21.07 2019 у справі № 855/314/19 вказав, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Згідно з частиною четвертою статті 270 КАС України днем бездіяльності є останній день встановленого законом строку, в який мало бути вчинено дію або прийнято рішення.
Пунктом 4 розділу VI Порядку визначено, що не пізніше ніж на третій робочий день після надходження погодження призначення на посаду разом з карткою погодження та складання довідки про проведення спеціальної перевірки державний секретар Мінприроди укладає із переможцем конкурсу трудовий договір (контракт) строком на п`ять років та видає наказ про призначення на посаду керівника відповідної Установи ПЗФ.
Отже, днем вчинення дій щодо призначення позивача на посаду є 03.10.2019, а порушення його права бути призначеним директором НПП «Кременецькі гори» починається з 04.10.2019.
Також, у рішенні від 17.02.2021 у справі № 500/2263/20 суд вказав: «З урахуванням зазначеного, суд враховує, що законодавством не визначено обов`язку Позивача контролювати процес призначення на посаду за результатами конкурсу, що дозволяє суду зробити висновок про те, що Позивач мав законні сподівання на дотримання суб`єктом владних повноважень Порядку проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 17.04.2018 № 12, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.2018 за № 797/32249».
Міндовкілля вважає такий висновок суду помилковим та необгрунтованим з огляду на наступне.
Відповідно до наказу Мінприроди від 04.04.2017 № 247-0 позивача призначено виконуючим обов`язки директора НПП «Кременецькі гори» до призначення в установленому порядку директора зазначеної установи, що свідчить про те, що Позивач мав доступ до інформації, вказаної на сайті міністерства та був обізнаний з процедурою проходження конкурсу, а отже розумів, що його право бути призначеним на посаду директора вказаного парку порушено Міністерством енергетики та захисту довкілля України вже в жовтні 2019 року.
Крім того, з пояснень позивача, наданих у Клопотанні від 15.12.2020 зрозуміло, що останній очікував утворення нового міністерства при цьому не скористався своїм правом, передбаченим статтею 5 КАС України звернення до адміністративного суду з позовом до Міністерства енергетики та захисту довкілля України.
Проте, у своєму рішенні суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаному вище факту, що призвело до неправильного застосування статей 5, 122 КАС України.
У справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26.06.2014, п.35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання» якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.
Таким чином конструкція законного сподівання складає:
Сподівання на отримання активу.
У національному законодавстві існує достатнє підґрунтя для законного сподівання.
Зазначає, що у національному законодавстві відсутня усталена практика щодо означеного у цій справі питання.
Таким чином, неправильне застосування судом першої інстанції термінів і понять законодавства призвело до прийняття незаконного рішення.
Крім того, при оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення згідно позиції ЄСПЛ необхідно враховувати:
складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки;
поведінку заявника;
поведінку державних органів;
перевантаження судової системи;
значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).
Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.
Разом з тим, зобов`язуючи відповідача до виконання вимог пункту 4 розділу VI Порядку судом першої інстанції не досліджено та не надано належної оцінки тому, що вищевказаний наказ Мінприроди втратив чинність на підставі наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 26.11.2020 № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.12.2020 за № 1245/35528.
Станом на сьогодні призначення керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міндовкілля врегульовано Порядком проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 № 777, відтак застосування Порядку не є актуальним.
Разом з тим, оскаржуване судове рішення суперечить нормам Основного Закону: судом невірно застосовано частину другу статті 19 Конституції України, а саме органи державної влади повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; частину четверту статті 5 Конституції України - ніхто не може узурпувати державну владу; статтю 6 Конституції України - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
При цьому, апелянт зазначає, що згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними .органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Суд вправі зобов`язати відповідача до виконання покладених на нього законом і підзаконними актами обов 'язків, проте, не може вказувати, яке конкретно рішення (дії) необхідно приймати (вчиняти) відповідачу.
Як зазначено у пункті 4.5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 05.10.2005 № 6-рп/2005, розглядаючи положення частини четвертої статті 5 Конституції України «ніхто не може узурпувати державну владу» у системному зв`язку з положеннями частин другої та третьої цієї статті, іншими положеннями Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що узурпація державної влади означає неконституційне її захоплення органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх об`єднаннями тощо.
Законом України від 19.09.2019 №117 «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» внесені, зокрема, зміни до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та суттєво змінено порядок призначення керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Мінекоенерго.
Так, відповідно до пункту 12 і частини другої статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністр призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності.
З огляду на вищевказане апелянт зазначає, що призначення директора НПП «Кременецькі гори» є виключною компетенцією Міністра захисту довкілля та природних ресурсів України та не відноситься до повноважень суду.
В поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пункту 3 розділу І Порядку проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затвердженого наказом Міністерством екології та природних ресурсів України від 17 квітня 2018 року №123 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 липня 2018 року за № 797/32249, призначення керівника установи природно-заповідного фонду здійснюється за результатами конкурсу, який відбувається у три етапи, що проводиться відповідно до даного Порядку, а також після здійснення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком відповідно до Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального аби особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 171, шляхом укладення трудового договору (контракту) відповідно до вимог законодавства України про працю.
Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 18.07.2019 № 261 «Про оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Мінприроди» було оголошено конкурс на зайняття вакантної посади директора національного природного парку «Кременецькі гори». На офіційному порталі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України за посиланням https://mepr.gov.ua/news/33538.html оприлюднено оголошення Міністерства екології та природних ресурсів України від 09.08.2019 про те, що у відповідності до наказу Мінприроди від 18.07.2019 № 261, відбудеться перший етап конкурсного відбору на вакантні посади директорів установ ПЗФ, що належать до сфери управління Мінприроди. Додатково зазначено, що конкурсною комісією з проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, розглянуто документи, які надійшли від претендентів на відповідність умовам оголошеного конкурсного відбору (наказ Мінприроди від 18.07.2019 № 261) та прийнято рішення про допуск до участі в конкурсі претендентів на вакантні посади, в тому числі ОСОБА_1 .
Згідно відомостей з офіційного веб-сайту Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України за посиланням https://menr.gov.ua/news/33558.html, 22.08.2019 Конкурсною комісією Мінприроди, відповідно до Порядку проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 17.04.2018 № 123, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.2018 за № 797/32249, проведено заключний етап конкурсного відбору претендентів на посади керівників установ ПЗФ, оголошеного наказом Мінприроди від 18.07.2019 № 261.
Рішенням конкурсної комісії (протокол від 20, 22 серпня 2019 року № 11) визначено переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади директора національного природного парку «Кременецькі гори» ОСОБА_1 .
03.09.2019 ОСОБА_1 надано згоду на проведення спеціальної перевірки.
За результатами проведення спеціальної перевірки не виявлено інформації, що перешкоджає зайняттю ОСОБА_1 посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Порядку після проведення конкурс, кандидатура переможця погоджується з відповідною місцевою державною адміністрацією відповідно до Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року № 818.
Листом Мінекоенерго від 17.09.2019 № 5/1-18/10109-19 направлено пропозицію щодо погодження призначення кандидатури ОСОБА_1 на посаду директора національного природного парку «Кременецькі гори» до Тернопільської обласної державної адміністрації.
В матеріалах справи є Картка погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади зі змісту якої Тернопільська обласна державна адміністрація погоджує ОСОБА_1 на посаду директора національного природного парку «Кременецькі гори».
30.09.2019 Тернопільська обласна державна адміністрація листом №02-5891/13 скерувала на адресу Міністерства екології та природних ресурсів України зазначену Картку погодження щодо призначення на посаду директора національного природного парку «Кременецькі гори» ОСОБА_1 , як переможця конкурсу.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019 № 117-ІХ внесено зміни до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», зокрема частину другу статті 8 доповнено пунктом 12-1, згідно якого Міністр призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Згідно доповідної записки начальника Управління роботи з персоналом від 09.10.2019 №378 на ім`я Міністра енергетики та захисту довкілля України висловлено пропозицію щодо прийняття Міністром рішення щодо призначення позивача на посаду директора національного природного парку «Кременецькі гори» (арк. справи 150-153, том 2).
Відповідно до службових записок Департаменту заповідної справи Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 28.02.2020, від 10.04.2020, від 14.04.2020, Департамент, керуючись пунктом 3 розділу І та пунктом 3 розділу IV Порядку проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 17.04.2018 № 123, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.2018 за № 797/32249, просив в.о. Міністра енергетики та захисту довкілля України укласти трудові договори строком на п`ять років з переможцями конкурсів, в тому числі з позивачем - ОСОБА_1 (арк. справи 24-26, том 1).
Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 №829 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади і від 27.05.2020 №425 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» функції та повноваження Міністерства екології та природних ресурсів України покладені на Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України.
Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №425 встановлено, що Міністерство енергетики та Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів є правонаступниками прав, обов`язків та майна Міністерства енергетики та захисту довкілля у відповідних сферах.
Особливим видом правонаступництва державних органів є публічне правонаступництво (до якого також можливо віднести періодичні реорганізації або ліквідації вказаних органів), за якими права та обов`язки одного суб`єкта права переходять до іншого у випадках та у порядку встановлених законом та підзаконними актами.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Механізм проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду (далі - Установи ПЗФ), що належать до сфери управління Мінприроди визначений Порядком проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України17 квітня 2018 року № 123.
Відповідно до частин 1, 2 розділу ІІ Порядку №123 підставою для проведення конкурсу є: 1) утворення нової Установи ПЗФ; 2) наявність вакантної посади керівника Установи ПЗФ; 3) закінчення строку дії трудового договору (контракту) з керівником Установи ПЗФ; 4) дострокове припинення (розірвання) трудового договору (контракту) з керівником Установи ПЗФ. Рішення щодо оголошення конкурсу приймає Міністр екології та природних ресурсів України.
Відповідно до частин 1-5 розділу ІV Порядку №123, за результатами проведення конкурсу голова Конкурсної комісії надає інформацію про рішення Конкурсної комісії щодо переможця конкурсу державному секретарю Мінприроди з метою його призначення на посаду.
Переможець конкурсу призначається на посаду керівника Установи ПЗФ за результатами спеціальної перевірки. Організація проведення спеціальної перевірки покладається на структурний підрозділ апарату Мінприроди з питань роботи з персоналом, якщо ці функції не покладені на інші підрозділи Мінприроди.
Після проведення конкурсу кандидатура переможця погоджується з відповідною місцевою державною адміністрацією відповідно до Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року № 818.
Не пізніше ніж на третій робочий день після надходження погодження призначення на посаду разом з карткою погодження та складання довідки про проведення спеціальної перевірки державний секретар Мінприроди укладає із переможцем конкурсу трудовий договір (контракт) строком на п`ять років та видає наказ про призначення на посаду керівника відповідної Установи ПЗФ.
Після закінчення дії трудового договору (контракту) проводиться новий конкурс.
Тернопільська обласна державна адміністрація листом №02-5891/13 від 30.09.2019 скерувала на адресу Міністерства екології та природних ресурсів України зазначену раніше Картку погодження щодо призначення на посаду директора національного природного парку «Кременецькі гори» ОСОБА_1 , як переможця конкурсу.
Крім того, позивач 03.09.2019 надав згоду на проведення спеціальної перевірки за результатами якої складено Довідку про результати спеціальної перевірки (арк. справи 153-154, том 2). Проведеною перевіркою не було виявлено інформації, що перешкоджає зайняттю ОСОБА_1 посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком 
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції вірно вважав, що позивач мав законні сподівання на дотримання суб`єктом владних повноважень Порядку проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 17 квітня 2018 року № 123.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
У Рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 №19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.
Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.
У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.
Верховний Суд України в постанові від 15.12.2015 (справа № 800/206/15) вказав на те, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку відсутні дискреції відповідача, оскільки такі дії чітко визначені діючим законодавством, які не вчинені відповідачем, а тому похідні вимоги позивача про зобов`язання Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України укласти з ОСОБА_1 , як переможцем конкурсу трудовий договір строком на п`ять років та видати наказ про його призначення на посаду директора національного природного парку «Кременецькі гори» підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України виконати вимоги пункту 4 Розділу VI Порядку проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно - заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України, від 17.04.2018 № 123, укласти з переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад керівників установ природно заповідного фонду - ОСОБА_1 , трудовий договір (контракт) строком на п`ять років та видати наказ про його призначення на посаду директора національного природного парку «Кременецькі гори».
Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.  
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року по справі № 500/2263/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий  суддя                                                             М.А. Пліш
Судді                                                                                 В.В. Ніколін
                                                                                          О.М. Гінда
повний текст складено 30.04.2021