ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/27597/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Гарник К.Ю.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  19 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
          головуючий суддя                                         Грибан І.О.,
          судді:                                                            Ключкович В.Ю., 
                                                                      Парінов А.Б.

          розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
У С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
          - визнати протиправними дії та рішення Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28 вересня 2020 року №2600-0306-8/137087 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 , судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання судді згідно з заявою від 10 вересня 2020 року та довідки Господарського суду міста Києва від 08 вересня 2020 року №08-36/139;
          - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку 90% від грошового забезпечення судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Господарського суду міста Києва від 08 вересня 2020 року №08-36/139, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно його заяви від 10 вересня 2020 року на підставі довідки Господарського суду міста Києва від 08 вересня 2020 року №08-36/139. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розрахунку 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Господарського суду міста Києва від 08 вересня 2020 року №08-36/139, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
          Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
          Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, зроблені висновки не відповідають обставинам справи. 
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наполягає, що оскільки після ухвалення рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 не змінювались розміри суддівської винагороди, то підстави для проведення нового перерахунку щомісячного грошового утримання на підставі поданої позивачем довідки відсутні.
          З огляду на зазначене, апелянт вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також не повне з`ясування обставин справи мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, яке відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
          Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року без змін.
          Зокрема, позивач наголошує, що дана адміністративна справа повністю відповідає ознакам, викладеним Верховним Судом у постанові від 16 червня 2020 року у зразковій справі № 620/1116/20, що свідчить про обов`язковість врахування відповідної правової позиції в силу положень частин третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України. 
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет  законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
          Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 19 вересня 2013 року №604-VII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Господарського суду міста Києва у відставку зв`язку з поданням заяви про відставку.
          Наказом Господарського суду міста Києва від 27 грудня 2013 року №457-к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади судді Господарського суду міста Києва 27 грудня 2013 року у зв`язку з поданням заяви про відставку, відповідно до статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
           ОСОБА_1 з 27 грудня 2013 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у місті Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи з 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
          Матеріалами пенсійної справи позивача підтверджується, що позивачу здійснювався перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку зі збільшення суддівської винагороди діючого судді на підставі відповідних довідок про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданих Господарським судом міста Києва.
          З 01 січня 2020 року відбулись зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
           05 лютого 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про здійснення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №08-36/107 від 03 лютого 2020 року, виданої Господарським судом міста Києва,
          Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22 квітня 2020 року № о/р №930050867292 позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2020 року на підставі довідки про суддівську винагороду від 03 лютого 2020 року №08-36/107, в якій зазначений розмір посадового окладу, що не відповідає положенню частини 3 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453, про що листом від 04 травня 2020 року №2600-0306-8/53173 повідомлено позивача.
           10 вересня 2020 року, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України   (є неконституційним), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №08-36/139 від 08 вересня 2020 року, виданої Господарським судом міста Києва, відповідно до якої станом на 18 лютого 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 141   885,00 грн, з яких: посадовий оклад - 78825,00 грн, доплата за вислугу років - 63060,00 грн.
          Листом від 28 вересня 2020 року №2600-0306-8/137087 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання, оскільки відповідно до норм статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді після 18 лютого 2020 року не змінювався.
          Вважаючи відмову відповідача у здійсненні перерахунку протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
          Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що рішення ГУ ПФУ у м. Києві щодо відмови у перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28 вересня 2020 року №2600-0306-8/137087 є протиправним та підлягає скасуванню, що є підставою для зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 08   вересня 2020 року № 08-36/139 у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді .
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для    задоволення позовних вимог погоджується з огляду на наступне.
Частиною 2  статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
За приписами статей  21,  22 Конституції України  права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 64 Конституції України  гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених  Конституцією України.
Частиною 1  статті 126 Конституції України  визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується  Конституцією  і законами України.
Також у цій правовій нормі зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає  Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII  (надалі - Закон України №1402-VIII).
Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом,  Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI  (надалі -  Закон України № 2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Згідно із частиною 1 статті 142  Закону України №1402-VI  (в редакції на час звернення) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним  Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Відповідно до частини третьої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частинами 4 та 5 цієї ж правової норми передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини 3  статті 135 Закону України №1402-VIII  базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Разом з цим, розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 цього розділу було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим  Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень  Закону України № 2453-VI.
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень  Закону України № 2453-VI  (пункт 23).
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року №193-IX, який набрав чинності 07 листопада 2019 року, виключено зазначені вище пункти 22, 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1402-VIII.
Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:
а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу  ХІІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).
Пунктом 25 цього розділу встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим  Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим  Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим  Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень  Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного  Закону.
Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У  Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013  зазначено, що визначені  Конституцією  та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.
Так,  рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020  були визнані такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1402-VIII зі змінами, які встановлювали, що «право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим  Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим  Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим  Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень  Закону України № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного  Закону.»
При цьому .Конституційний Суд України зазначав, що «право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини 6  статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац 4 підпункта 3.1 пункта 3 мотивувальної частини  Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013).
Визначені  Конституцією  та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци 5, 6 підпункта 2.2 пункта 2 мотивувальної частини  Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).»
Конституційний Суд України також зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному  Законом України № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1  статті 126 Основного Закону України  щодо гарантування незалежності суддів Конституцією  і законами України.
У зв`язку з викладеним,  Конституційний Суд України рішенням від 18 лютого 2020 року у справі № 2-р/2020  пункт 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1402-VIII, яким було передбачено, подвійний підхід до обчислення розміру грошового утримання суддів в залежності від проходження кваліфікаційного оцінювання та обов`язкового відпрацювання на посаді судді протягом 3 років після кваліфоцінювання. 
Згідно з частиною 1  статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII  закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже, з 19 лютого 2020 року судді, які вийшли у відставку, мають право на розрахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі положень  Закону України №1402-VIII.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про визнання протиправною відмови відповідача у проведенні позивачу перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці на підставі відповідної довідки та зобов`язання провести такий перерахунок і виплату.
Посилання апелянта на те, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання не може бути проведений на підставі довідки №03/36-723 від 21.02.2020 року, оскільки остання містить інформацію про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2020, тобто до моменту прийняття  рішення Конституційним Судом України від 18.02.2020 № 2-р/2020  та після рішення Конституційного Суду України підвищення суддівської винагороди не відбулось, колегія суддів оцінює критично, так як саме з 19.02.2020 втратили чинність обмеження, встановлені пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № №1402-VIII, та підставою для проведення перерахунку є збільшення розміру суддівської винагороди працюючого судді, підтверджене відповідною довідкою, яку надав позивач, а необхідності окремого порядку проведення перерахунку Закон України "Про судоустрій і статус суддів"  не передбачає.
При цьому, підпунктом 4 пункту 24 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII передбачено, що розмір посадового окладу судді з 01.01.2020 становить для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Тобто, факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відбувся станом саме на 1 січня відповідного року.
Щодо задоволення позовних вимог, в частині  зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Як убачається з позовної заяви, позивач просить здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці на підставі частини четвертої  ст.142 Закону №1402-VIII, якою передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до довідки Господарського суду м. Києва  від 27.12.2013 стаж судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці станом на 27.12.2013 становив 40р.9м.12дн., тобто 20 повних років понад необхідний стаж 20 років(50%+ (2%х20=90%).
          Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII позивач, як суддя у відставці, набув право на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді, а посилання відповідача про відсутність підстав для проведення перерахунку грошового утримання судді у відставці на підставі зазначеної довідки про розмір суддівської винагороди є неправомірними.
          Відповідно до   статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України   метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
          Відповідно до частини першої, другої   статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
          В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
          Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення.
          Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року
          Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України      та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. 
          Згідно з положеннями   статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідно до вимог   статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
          Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
          Керуючись ст. 243, 315, 316, 322, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ :

          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

          Головуючий суддя:                                                                      І.О. Грибан

          Судді:                                                                                 В.Ю. Ключкович
                                                  
                                                                                                    А.Б. Парінов

          (повний текст постанови складено 19.04.2021р.)