УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/2244/20 Головуючий у 1-й інст. Хомич В. М. 
Категорія 68 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого          Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 283/2244/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Хомич В.М. в м. Малині,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкуванні з ним, а також просив визначити його спосіб у спілкуванні та вихованні сина у вигляді систематичних побачень без присутності матері у першу та третю п`ятницю, суботу кожного місяця з 17 год. п`ятниці до 12 год. неділі (з ночівлею за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 ) та щорічно 04 серпня з 10 год. до 15 год., встановити необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ним та дитиною. 
В обґрунтування позову зазначає, що 27.11.2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від даного шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що починаючи з 2008 року шлюбні відносини між ними припинилися і відповідач разом з сином переїхали мешкати окремо за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21.11.2008 з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі ј частини всіх доходів. Зазначає, що 20.10.2009 шлюб між ними розірвано, місце проживання неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу визначено з відповідачем. Вказує, що ОСОБА_2 з 2008 року чинить йому перешкоди у побачені з сином та не дає йому можливості бачитися з ним. Зазначає, що 01.04.2009 звертався до органу опіки та піклування з проханням вирішити питання можливості бачитися, спілкуватися з малолітнім сином та приймати участь у його вихованні. Проте, 20.05.2009 йому було повідомлено, що рішення щодо можливості бачитись, спілкуватись із сином не приймалось, оскільки він з відповідачем на той час перебували в зареєстрованому шлюбі. Вказує, що 04.11.2010 він повторно звернувся до того ж самого органу з тим же самим питанням, але відповіді так і не отримав. Тому змушений звернутися до суду з позовом про визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином.
Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано відповідача ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено ОСОБА_1 наступні способи участі у спілкуванні та вихованні дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - систематичні побачення з дитиною, без присутності матері ОСОБА_2 , у першу та третю п`ятницю, суботу, неділю кожного місяця з 18 години п`ятниці до 11 години неділі (з можливістю ночівлі за місцем реєстрації позивача: АДРЕСА_1 ); - 04 серпня щорічно з 11 години до 15 години; - необмежене спілкування з дитиною, ОСОБА_4 , особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить його частково скасувати в частині визначення позивачу ОСОБА_1 способів участі у спілкуванні та вихованні дитини – ОСОБА_4 , а саме систематичних побачень з дитиною, без присутності матері ОСОБА_2 , у першу та третю п`ятницю, суботу, неділю кожного місяця з 18 години п`ятниці до 11 години неділі (з можливістю ночівлі за місцем реєстрації позивача: АДРЕСА_1 ); та 04 серпня щорічно з 11 години до 15 години. В решті рішення просив залишити без змін. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що відповідач ОСОБА_2 не вчинила жодних дій на порушення, невизнання або оспорювання батьківських прав позивача ОСОБА_1 , жодним чином не заперечувала йому бачитися і спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні або утриманні. Зазначає, що ОСОБА_1 не виявляв будь-якого прояву уваги до дитини, не звертався до ОСОБА_2 з пропозиціями щодо виховання дитини. Вказує, що суд першої інстанції своїм рішенням фактично часткового визначив місце проживання дитини чим порушив інтереси дитини. Вважає, що суд першої інстанції мав з`ясувати з ким бажає проживати дитина і чи хоче вона певний час бути з батьком у його помешканні, під його вихованням і наглядом у такому варіанті як захотів батько.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2007 року. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 20.10.2009 року шлюб між сторонами розірвано. У шлюбі у них народився син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.08.2008 року.
Місце проживання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу визначено разом з матір`ю, відповідачем у справі.
Відповідно до рішення Малинського районного суду від 21.11.2008, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у розмірі ј частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до листа державного виконавця № 2705/8.9-30 від 12.02.2019 у зв`язку з набранням чинності Законом України від 03.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання» мінімальний розмір стягуваних аліментів визначається на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно довідок № 8819/3-22/3 від 16.09.2014, №7762/3-22/2 від 13.08.2015, №1176/03-22 від 05.02.2016, №9367/7.10-37 від 06.10.2016, №432 від 19.07.2017, №5122/7.10-30 від 23.03.2018, №32509/18.9 від 07.10.2020 у ОСОБА_1 відсутня заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до характеристик № 603 від 05.11.2010, № 285 від 22.04.2011, № 636 від 28.09.2020, складених депутатами міської ради, ОСОБА_1 за місцем свого проживання характеризується позитивно: в побуті спокійний та врівноважений, веде нормальний спосіб життя, не зловживає алкоголем, не конфліктний; хоче спілкуватися зі своїм рідним сином та брати участь у його вихованні.
Згідно заяв від 01.04.2009, 11.06.2009 та 04.11.2010 вбачається, що позивач, неодноразово, звертався до комісії з питань захисту прав дитини з метою вирішення питання участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5 .
Із змісту листа №163 від 20.05.2009 за підписом заступника міського голови, вбачається, що одна із заяв ОСОБА_1 була розглянута на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, проте рішення щодо можливості бачитись, спілкуватись з малолітнім сином ОСОБА_4 не приймалось, оскільки ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Окрім того, позивачу роз`яснено ст. ст. 153, 157 Сімейного кодексу України та рекомендовано прийти до спільної згоди щодо можливості побачень з дитиною.
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №628 від 28.09.2020 складеного депутатом Малинської міської ради, вбачається, що матеріально-побутові умови, в яких проживає ОСОБА_1 знаходяться на хорошому рівні. ОСОБА_1 володіє приватним будинком АДРЕСА_1 , згідно договору дарування 3/10 частин житлового будинку від 08.06.2018 року. Будинок житловий, обладнаний усією побутовою технікою.
29.01.2021 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради було надано висновок щодо розв`язання спору про визначення участі у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №67/03-51 від 26.01.2021, в якому встановлено, що ОСОБА_1 систематично сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Встановлено, що ОСОБА_1 працює в м. Києві, на посаді охоронця. Згідно з поданих характеризуючих матеріалів ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно. Не зловживає алкоголем. В стосунках із сусідами спокійний, врівноважений, не конфліктний. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 28.09.2020 року, виданого депутатом Малинської міської ради Гуцалюк О.М. вбачається, що ОСОБА_1 має належні умови для тимчасового перебування сина. Вказано, що службі у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради не вдалося встановити інформацію, щодо фактичного місця перебування ОСОБА_2 . Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що участь батька у вихованні сина ОСОБА_4 , негативно на нього впливає, не встановлено. Тому, враховуючи вищевикладене, а також вік дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради вважав за доцільне визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 у вигляді систематичних побачень відповідно до запропонованого позивачем графіку та необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку.
Представник органу опіки та піклування Малинської міської ради в апеляційній інстанції пояснила, що ОСОБА_1 раніше звертався до органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні із сином ОСОБА_6 , батько бажає спілкуватися із сином, обставини, які б свідчили про негативний вплив батька на сина немає та батьки мають рівні права на участь у вихованні сина.
Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позов в частині зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з сином та у його вихованні є обґрунтованим, оскільки встановлено, що між сторонами виник спір щодо участі батька, який проживає окремо від дитини, у спілкуванні з малолітньою дитиною та участі у її вихованні, що підтверджується письмовими доказами наявними у матеріалах справи так і наявністю даного позову, відповідач не бажає, щоб позивач спілкувався зі своїм сином, чим порушує його законне право на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, а також суперечить інтересам самої дитини.
Разом з тим, приймаючи до уваги вік дитини, особливості її розвитку, виховання, необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, для спілкування позивача зі своїм сином суд встановив систематичні побачення у першу та третю п`ятницю, суботу, неділю кожного місяця з 18 години п`ятниці до 11 години неділі (з можливістю ночівлі за місцем реєстрації позивача: АДРЕСА_1 ); 04 серпня щорічно з 11 години до 15 години та необмежене спілкування з дитиною, ОСОБА_4 , особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку. 
При цьому, суд вважав за доцільне встановити такі систематичні побачення без присутності матері, оскільки у неї з позивачем існують конфліктні відносини, непорозуміння, які по суті перешкоджатимуть належній реалізації такого права. Натомість, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б виключали право батька на спілкування із малолітнім сином без присутності матері, відповідачем не наведено. Такий порядок спілкування, на переконання суду, буде достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримці родинних зв`язків.
Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить, що відповідачкою оспорюється рішення суду першої інстанції в частині визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, тривалості зустрічей батька та сина.
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції).
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.
У частині першій статті 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом, і таке право вказаних осіб є переважним перед іншими особами (частина перша статті 151 СК України).
Частинами другою третьою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до частин другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що той з батьків, який проживає окремо від дітей має право на особисте спілкування з ними, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. При визначенні способів участі одного з батьків у вихованні дитини пріоритетним є врахування найкращих інтересів дитини та дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права (правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 577/3476/19 (провадження № 61-5283св20), від 17 червня 2020 року у справі № 522/9916/17 (провадження № 61-15089св19) та від 26 листопада 2018 року у справі № 718/337/17 (провадження № 61-28713св18).
При цьому, визначаючи порядок побачень дітей з батьками суди повинні враховувати, що при наявності конфлікту між батьками та неможливістю самостійно дійти згоди у вихованні дітей, доцільно проводити зустрічі без присутності того з батьків, з яким проживає дитина, оскільки такі особисті конфліктні не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив (висновок викладений в поставної ВС від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 (провадження № 61-18994св19).
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини.
Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між батьком та сином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визначення порядку участі батька у спілкуванні та у вихованні сина.
Як установлено в ході розгляду справи батько дитини бажає спілкуватися з дитиною, незважаючи на віддаленість його місця проживання від місця проживання дитини.
У цьому зв`язку судом першої інстанції вірно враховано рівність прав обох батьків, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає. При цьому, за встановлених судом обставин, колегія суддів приходить до переконання, що визначаючи тривалість спілкування батька та сина у першу та третю п`ятницю, суботу, неділю кожного місяця з 18 години п`ятниці до 11 години неділі (з можливістю ночівлі за місцем реєстрації позивача) та 04 серпня щорічно з 11 години до 15 години, суд першої інстанції в повній мірі врахував інтереси дитини, а також віддаленість місця проживання батька та дитини, що матиме своїм наслідок можливість вільно спілкуватися, без обмеження часу перебування у дорозі, в разі відвідування дитиною місця проживання свого батька.
Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки під час вирішення справи правильно застосовано до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Пояснення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в апеляційній інстанції про те, що він тривалий час не спілкується з батьком з вини останнього, для налагодження стосунків між ними достатньо спілкування по мобільному телефону, на правильність рішення суду не впливає.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом першим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення 16 червня 2021 року.

Головуючий 

Судді