ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3801/21 Справа № 212/8146/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/8146/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.,
суддів -                           Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання: Євтодій К.С.
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2021 року, яке ухвалене суддею Козловим Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 січня 2021 року,-
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року  позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина на виробництві.
Позов мотивовано тим, що син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виконання трудових обов`язків кріпильника шахти «Октябрська» Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат».
Відповідно до акту розслідування нещасного випадку від 01.09.2006 року форми Н-1, смерть ОСОБА_2 наступила при виконанні трудових обов`язків від набряку головного мозку, який міг статися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, внаслідок падіння потерпілого.
Звістка про смерть сина призвела до того, що позивач ОСОБА_1 зазнав сильного нервового потрясіння, він постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть сина не залишають його. Втрата сина призвела до сильного душевного болю та глибоких моральних страждань, порушення душевної рівноваги. Зі смертю сина він втратив сенс життя, позбавлений можливості отримувати від сина турботу та допомогу в організації життя і побуту, матеріального забезпечення. Йому постійно не вистачає спілкування з сином, любові та підтримки. 
Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 250 000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача на його користь, без утримання податків та зборів.    
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком»на користь  ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої смертю сина на виробництві у розмірі 250 000,00 гривень, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в розмірі 2 500,00 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком»ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що судом надано правову оцінку лише доводам позивача, а аргументи відповідача не взято до уваги.
Вказує, що смерть сина позивача наступила від набряку головного мозку неуточненого ґенезу. Враховуючи морфологічні зміни в речовині та оболонках головного мозку, не можна виключити виникнення даного стану під час епілептичного статусу. В даному випадку син позивача не подбав про особисте здоров`я, отже вина відповідача, як роботодавця, за незабезпечення безпечних умов праці, відсутня.
На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим.
Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту завдання моральної шкоди та розмір завданої моральної шкоди. 
Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).
Зокрема, чинним податковим законодавством передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, (у 2020 році це 18 892 грн.), сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення. 
Відзив позивача на апеляційну скаргу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки до нього не додано докази надсилання копій відзиву іншим учасникам справи, що не відповідає вимогам ч.4 ст. 360 ЦПК України. 
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - Артеменко С.М., яка наполягала на доводах апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є батьком загиблого ОСОБА_2 , відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с.18).
14 липня 2006 року на дільниці № 32 шахти «Октябрська» Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», під час виконання трудових обов`язків кріпильника, з сином позивача - ОСОБА_2 стався нещасний випадок, внаслідок якого він помер.
       Згідно розділу 3 Акту спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 01 вересня 2006 року, нещасний випадок стався за таких обставин: 14.07.2006 року начальник дільниці №32 ОСОБА_3 видав письмовий наряд на 2 зміну (о 8 год.00 хв. до 15 год 00 хв.) кріпильнику дільниці №32 ОСОБА_2 і електрослюсарю черговому та по ремонту обладнання ОСОБА_4 на виконання робіт по прибиранню орта 127 осі гор.1190м в районі люка АШЛ №2, доставки лісоматеріалів, заготовки порожнеч по штреку вентиляційному 137-134 осі гор.1180м, доставки та заміні тросів в орту скреперування 137 осі гор.1180м. Технічне керівництво у зміні здійснював гірничий майстер ОСОБА_5 . За свідченням гірничого майстра дільниці №32 ОСОБА_5 , після виконання робіт ОСОБА_2 і ОСОБА_4 по доставці лісоматеріалів і заготовки порожнеч по штреку вентиляційному 137-134 осі гор.1180м., разом з ОСОБА_2 направився в орт-заїзд 127 осі гор.1190 м для виконання робіт по прибирання металевого кріплення та лісоматеріалів. Після огляду місця робіт ОСОБА_5 , прийняв рішення відключити напругу у контактному дроті вимикачем ВАРП - 250, котрий встановлений на сполученні орт - заїзду та польового штрека гор.1190м. Після відключення ВАРП - 250 ОСОБА_5 з допомогою індикатора перевірив відсутність напруги у контактному дроті, допустив ОСОБА_2 до виконання робіт, а сам направився до машиніста електровоза, який знаходився між люками АШЛ №1-3. О 13 год. 45 хв. ОСОБА_5 , повернувшись від машиніста електровоза, побачив ОСОБА_2 , який сидів на підошві виробки без свідомості. Після надання першої допомоги ОСОБА_2 фельдшером підземного медпункту, на місце випадку прибуло відділення ВГРЗ. О 15 год. 03 хв. після проведення реанімаційних робіт, у потерпілого зіниці не реагували на світло, серцебиття, дихання та пульс були відсутні. На підставі цього лікарем другого взводу ВГРЗ з оперативної медичної служби Сербіним О.М. була констатована біологічна смерть ОСОБА_2 .. Комісія, оглянувши місце нещасного випадку, після проведення опитування свідків, вивчивши проектно-технічну документацію, висновок судово-медичної експертизи та експертно-технічної експертизи прийшла до висновку, що смерть ОСОБА_2 наступила при виконанні трудових обов`язків та підземні роботи відносяться до категорії важких та підвищеної небезпеки.
В розділі 7 Акту форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом № 11 від 01 вересня 2006 року зазначено, що смерть ОСОБА_2 наступила при виконанні трудових обов`язків від набряку головного мозку, який міг статися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею внаслідок падіння потерпілого.
Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 17 липня 2006 року, актовий запис № 1396, ОСОБА_2 помер у віці 24 років (а.с.19).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 1167, 1168 ЦК України і виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку із смертю сина.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для відшкодування ПАТ «Кривбасзалізрудком» моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю сина, який загинув в результаті нещасного випадку на виробництві.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
З аналізу змісту ст. 1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.
Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Вказані підстави відповідальності ПАТ «Кривбасзалізрудком» за моральну шкоду, спричинену внаслідок загибелі ОСОБА_2 , судом першої інстанції встановлені в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: Актом  форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом № 11 від 01 вересня 2006 року, в розділі 7 якого зазначено, що смерть ОСОБА_2 наступила при виконанні трудових обов`язків від набряку головного мозку, який міг статися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею внаслідок падіння потерпілого (а.с. 10).
В зв`язку з вищевикладеним колегія судів не бере до уваги доводи представника відповідача в апеляційній скарзі про відсутність вини підприємства у настанні нещасного випадку.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції взято до уваги тільки доводи позивача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріали справи містять ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2021 року, якими вирішено питання щодо клопотань відповідача.
Факт заподіяння моральної шкоди позивачці у зв`язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Зокрема, позивач - ОСОБА_1 у зв`язку із втратою сина, переживає душевні та психологічні страждання, позбавлений можливості отримувати від нього піклування та матеріальну допомогу, що тягне за собою порушення його нормальних життєвих зв`язків та докладання з його боку додаткових зусиль для організації свого життя. 
З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.
Судом першої інстанції встановлений й причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв`язків позивача з рідною людиною.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 250 000,00 грн., суд виходив того, що  сам факт загибелі ОСОБА_2 беззаперечно свідчить про те, що його батько відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Батько втратив близьку людину і таку втрату не можливо відновити, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків і потребує додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, суд дійшов висновку, що сума компенсації моральної шкоди повинна складати 250 000,00 грн.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_1 , який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.
Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку він отримав у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, який втратив турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає що визначений   розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості.
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає безпідставними.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі - Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.
Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок смерті сина, а отже заподіяння шкоди  життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу  внаслідок смерті його сина на виробництві.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18).
Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного  акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"  - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2021  року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 08 квітня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: