Справа № 354/56/21 
Провадження № 33/4808/355/21 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2021 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,- 
                                                     в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що  02.01.2021 року о 01 год. 39 хв. громадянин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Незалежності, в с.Татарів, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук, відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що незгідний із постановою суду, оскільки рішення у справі прийнято за його відсутності.
Апелянт зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення йому не вручався.
Вказує на те, що ним було подано клопотання про пере направлення справи до Чортківського районного суду Тернопільської області по місцю його проживання, однак судом першої інстанції йому було відмовлено в задоволенні поданого клопотання.
Апелянт наголошував на тому, що повідомлень суду про день та час розгляду справи він не отримував, а постанову суду про відмову в задоволенні його клопотання йому було направлено 20.03.2021 року, про що свідчить конверт із відбитком штампу про відправлення. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки копію постанови він отримав 26.04.2021 року.
Вказує на те, що на розгляд справи він не зміг прибути особисто та скористатись правовою допомогою адвоката, оскільки на території України  Уряд затвердив заходи, які були вжиті через загрозу епідемії коронавірусної інфекції, Івано-Франківська область на той час перебувала в червоній зоні, та через значну відстань до м. Яремча, що унеможливило його прибути в судове засідання.
Оскільки йому не було відомо про прийняте рішення та накладення на нього стягнення, ним було пропущено строк на оскарження.
Просить скасувати постанову суду та справу про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП направити до Чортківського районного суду Тернопільської області.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. До початку розгляду справи ОСОБА_1 на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій  просив розглянути його апеляційну скаргу на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 19.03.2021 року без його участі, оскільки з`явитись до суду не має можливості по стану здоров`я, апеляційну скаргу підтримує повністю і просить її задовольнити в повному обсязі.
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про розгляд справи в апеляційній інстанції, не наполягає на своїй участі в судовому засіданні апеляційної інстанції, не просив відкласти розгляд справи і надіслав заяву про розгляд його апеляційної скарги на оскаржувану постанову суду за його відсутності та зазначив, що підтримує  апеляційну скаргу в повному обсязі та просить про її задовольнити, враховуючи, що участь останнього в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний суд вважав можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності апелянта. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (справа  "Гурепка проти України")
При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень. 
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості приймати участь у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
З мотивувальної частини постанови судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від  19.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 у судові засідання призначені на 28.01.2021, 23.02.2021, 19.03.2021 року не з`явився, хоча про день та час розгляду справи належно повідомлявся, що підтверджується долученим до матеріалів справи трекінгом відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта» із відміткою «вручено особисто». Клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставин, враховуючи те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи обізнаним про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується його особистим підписом у протоколі про адміністративне правопорушення та розгляд справи у суді не вжила заходів для явки до суду, не подала письмових заперечень проти протоколу, а тому суд прийшов до переконання, що поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст.38 КУпАП. Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».  Із врахуванням наведеного, у відповідності до вимог ч.2 ст.268 КУпАП суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до розгляду до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області 13.01.2021 року, розгляд яких було призначено на 28.01.2021 року.
27.01.2021 року ОСОБА_1 на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій просив матеріали справи про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП направити до Чортківського районного суду Тернопільської області у зв`язку із установленням по всій території України карантину, викликаного гострою респіраторною хворобою CARS-Cov-2 (а.с.14) В задоволенні цього клопотання постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28.01.2021 року відмовлено і розгляд справи було призначено на 23.02.2021 року (а.с.15). Копію даної постанови суду ОСОБА_1 було направлено за місцем його проживання 03.02.2021 року, про що свідчить супровідний лист суду (а.с.18).
05.02.2021 року ОСОБА_1 через засоби Укрпошти повторно надіслав до суду заяву в якій просив матеріали справи про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП направити до Чортківського районного суду Тернопільської області у зв`язку із установленням по всій території України карантину, викликаного гострою респіраторною хворобою CARS-Cov-2 (а.с.19-20).
23.02.2021 року Яремчанським міським судом повторно направлено постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28.01.2021 року про відмову в задоволенні його клопотання про передачу матеріалів справи щодо нього до Чортківського районного суду Тернопільської області для відома (а.с.21).
Наступне судове засідання у справі було призначено на 15 год. 30 хв. 19.03.2021 року. На адресу суду повідомлення суду про день та час розгляду повернулось як невручене з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.24-25).
12.03.2021 року судом було в третє зареєстровано заяву ОСОБА_1 про передачу справи про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП направити до Чортківського районного суду Тернопільської області у зв`язку із установленням по всій території України карантину, викликаною гострою респіраторною хворобою CARS-Cov-2, дана заява ідентична попередньо двом заявам з різними датами підписання (а.с.26-27).
Судом першої інстанції вкотре було направлено апелянту постанову суду від 28.01.2021 року про відмові в задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо передачі справи на розгляд Чортківського районного суду Тернопільської області, про що свідчить супровідний лист суду від 17.03.2021 року (а.с.28).
19.03.2021 року Яремчанським міським судом було прийнято рішення у справі за відсутності ОСОБА_1 , копію постанови судом відправлено ОСОБА_1 25.03.2021 року за адресою, яку останній вказував у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1), зі змістом якого його було повідомлено під розпис, та  поданих ним заявах надісланих на адресу суду (а.с.а.с.14, 16, 19, 26).
Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 був достовірно проінформований про те, що в провадженні суду знаходиться справа про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. . 
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу на те, що з поважних причин не зміг з`явитися в судове засідання суду першої інстанції, яке було призначене на 19.03.2021 року, оскільки у зв`язку із тим, що з 11.03.2021 року Уряд затвердив заходи, які були вжиті через загрозу епідемії коронавірусної інфекції, Івано-Франківська область на той час перебувала в червоній зоні, що унеможливило його прибути в судове засідання.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Кабінет Міністрів України постановою «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 р. № 211, відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. установив з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що при вирішанні питання щодо  можливості розгляду справи за відсутності певних учасників судового розгляду необхідно    дотримуватись розумного балансу між забезпеченням права на правосуддя та прийняттям відповідних заходів щодо убезпечення від ризику життя та здоров`я людей. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суворість карантинних заходів в країні постійно варіюється в залежності від стану поширення короновірусу в країні. 
Разом з тим, нездатність судової системи здійснювати правосуддя в умовах поширення на території України пандемії коронавірусу  COVID-19 загрожує національній безпеці, забезпеченню правопорядку та охороні прав і законних інтересів громадян.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що необхідність застосування карантинних заходів не повинна використовуватись як підстава для навмисного затягування розгляду справи з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.  
Разом з тим, апеляційний суд враховує, що відповідно до національного законодавства та усталеної судової практики, учасники судового засідання мають можливість за відповідним клопотанням приймати участь у справі в режимі відео конференції.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, розглянувши справу без його участі порушив його право на захист та не надав йому можливості належним чином організувати захист своїх інтересів, не відповідають дійсності.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1   протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.
За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку. 
Дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті спрямовані на деструктивність судового розгляду. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а передбачені ст. ст. 80, 81, 121-126, 127-1-129, ч.1,2,3,4 ст.130, 139 КУпАП можуть розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що правопорушення було вчинено в с.Татарів, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, правопорушник проживає в м. Чортків,  Тернопільської області, а свідки проживають у м. Ярємче Івано-Франківської області. 
Разом з тим, неодноразові клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміну територіальної підсудності, заявлені після того, як суд вже вирішив це питання та відмовив у задоволенні аналогічного клопотання, свідчать про зловживання правопорушником своїми процесуальними правами, оскільки спори щодо територіальної підсудності не допускаються. 
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не наводить доводи, які спростовують висновки суду про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП , а вважає, що вказане рішення підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що розгляд справи відбувся без його участі. Однак, зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви до апеляційної інстанції вбачається, що він не вважає необхідним забезпечення його участі у перегляді судового рішення, що свідчить про непослідовність його позиції та відсутність правових підстав для скасування судового рішення. 
Зокрема, ЄСПЛ  неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )
ЄСПЛ зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. ( «Пономарьов проти України»)
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення та у відповідності до ст.36 КУпАП.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП. 

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Перевіряючи доводи ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 500599 від 02.01.2021 року, ОСОБА_1 , 02.01.2021 року о 01 год. 39 хв. керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Незалежності, в с.Татарів, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження у встановленому порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків водій відмовився. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – начальником СРПП 3 Яремчанського ВП ГУНП капітаном поліції Бойко М.І., підписаний уповноваженою особою, що оформила протокол, свідками та особою, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Яремчанському міському суді, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 .
В протоколі зазначені дані свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із їх власноручними підписами.
При цьому, в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення, а проставив свій підпис у відповідній графі протоколу.
Працівниками поліції у ОСОБА_1 вилучив посвідчення водія та видав тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, про що ОСОБА_1 власноручно розписався.
В протоколі про адміністративне правопорушення також зазначено, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом обвинувачення та отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення.  
Вищевказані обставини повністю спростовують доводи ОСОБА_4 про те, що копії протоколу про адміністративне правопорушення йому не вручалась.  

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП. 
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з права та обов`язками у відповідності до вимог закону,повідомлений про розгляд справи у Яремчанському міському суді та ознайомлений з тим, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, про що свідчать власноручні підписи ОСОБА_1 у відповідних графах протоколу. 
В матеріалах справи відсутня копія протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про виконання працівником поліції своїх обов`язків щодо її вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що вказаний відеозапис не може бути визнаний належним та допустимим доказом за відсутності посилання щодо відомостей на технічний засіб за допомогою якого було здійснено відеозапис, 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаний відеозапис було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Зафіксовані відеозаписом обставини стосуються  вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 стало те, що на лінію «102» поступило повідомлення про те, що водій автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуває в стані алкогольного сп`яніння. 
Зі змісту відеозапису вбачається, що водія ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції під час керування ним транспортним засобом Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції  вбачається, що водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом. Поліцейський неодноразово роз`яснив водієві ОСОБА_1 про причини зупинки транспортного засобу під його керуванням. Відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 як водій автомобіля повідомив, що не бажає пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Драгер та в медичному закладі. ОСОБА_1 намагався довідатись у працівників поліції інформацію стосовно того, хто повідомив на лінію «102» про його керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Так, на неодноразові пропозиції працівниками поліції водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або у медичному закладі, ОСОБА_1 категорично відмовився. 
Працівником поліції ОСОБА_1 були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння  та повідомлено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, на що останній не заперечував.
Вказаний відеозапис є належним та допустимим доказом, оскільки зроблений за допомогою відеореєстратора, який було встановлено в поліцейській патрульній машині та  стосується обставин вчиненого правопорушення, оскільки дозволяє встановити, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом під час його зупинки працівниками поліції. 
Таким чином, вищевказані відеозаписи дозволяють встановити, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та неодноразово відмовився на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.  
Зі змісту доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 не оскаржує факт керування транспортним засобом та те, що він як водій транспортного засобу відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та у медичному закладі.  
Відповідно до Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5) вбачається, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. В акті огляду зазначено, що огляд ОСОБА_1 не проводився в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що свідки засвідчили своїми власноручними підписами. Акт огляду водія ОСОБА_1 власноручно підписаний.
До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в Яремчанську ЦМЛ (а.с.7), складеного о 01.40 год. 02.01.2021 року у зв`язку з виявленими поліцейським у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, відповідно до якого ОСОБА_1 від проведення огляду відмовився. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Так, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції  тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Зокрема, відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.  
Зі змісту матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .
У відповідності до рапорту начальника СРПП №3 Яремчанського ВП капітана поліції Бойко М.І. (а.с.2) про те, що під час несення служби 02.01.2021 року о 01 год. 39 хв. в с. Татарів по вул.. Незалежності було зупинено автомобіль Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1   на підставі того, що на службовий планшет надійшло орієнтування відносно того, що водій вказаного автомобіля може перебувати в стані алкогольного сп`яніння. В ході спілкування із водієм, виникла підозра, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, після чого водієві було запропоновано пройти огляд на приладі Драгер або проїхати до лікувального закладу для  проведення тесту на факт вживання алкоголю, на що водій відмовився, після чого на водія було складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції  за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує т.в.о. начальника Яремчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій.
Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовного дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення , передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
Відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. 
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Крім того, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення. 
Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в  закладах охорони здоров`я.
В матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відповідності до яких вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків, в їхній присутності ОСОБА_5 відмовився від проведення огляду у встановленому Законом порядку за допомогою приладу Драгер для визначення стану алкогольного сп`яніння та проходження медичного огляду в медичному закладі, що засвідчили власноручними підписами у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.3-4).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні не допитувались у судовому засіданні . 
Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписами, якими зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити  обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону  присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння  поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, в мінімальних межах, які встановлені санкцією закону. 
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст.294 КУпАП,-
                                               
                                                              п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                          О.П. Васильєв