Справа № 450/2742/19                                Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 22-ц/811/3503/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 36

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       01 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Ніткевича А.В. 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2020 року в складі судді Кукси Д.А. в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування вартості електричної енергії,-
встановив:
У серпні 2019 року позивач ПрАТ «Львівобленерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування вартості електричної енергії, просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 22077,40 грн. та судовий збір.
Вимоги обгрунтовував тим, що 04.03.2019 зафіксовано порушення Правил користування електричною енергією для населення, шляхом самовільного підключення електроустановки (струмоприймачів або електропроводки) до електричної мережі енергопостачальника та відсутність пломб з відбитками тавр енергопостачальника за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлове приміщення, магазин), що стверджується актом про порушення ПКЕЕН № 032657 від 04.03.2019. Згідно рішення комісії ПрАТ «Львівобленерго» №032657, відповідачка повинна сплати позивачу вартість не облікованої енергії у розмірі 22077, 40 грн. Відповідачка у добровільному порядку не відшкодувала шкоду позивачу. Просив позов задоволити.
Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2020 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» 22 077, 40 грн. вартості недорахованої електричної енергії.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» судові витрати у розмірі 1921, 00 грн. судового збору та 4 000 грн. витрат на правову допомогу.
Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , з рішенням не погоджується, вважає, що таке не відповідає вимогам законності, не ґрунтується на засадах верховенства права та суперечить завданням цивільного судочинства на справедливий та неупереджений своєчасний розгляд і вирішення справ, порушує її право на ефективний захист та змагальність сторін.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції посилається на норми Правил користування електричною енергією для населення, які втратили чинність.
Також зазначає, що у позовній заяві є покликання виключно на норми ЗУ «Про ринок електричної енергії» та Правила роздрібного ринку електричної енергії.
Так, відповідно до ст. 56 вказаного Закону, постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу, тобто законом чітко встановлено, що постачання електричної енергії здійснюється виключно на підставі договору постачання.
Покликаючись на норми закону, які регулюють питання укладення договору постачання електричної енергії споживачу, зазначає, що відповідні правовідносини між сторонами були відсутні.
Не погоджується з висновком суду щодо відмови у праві сторони відповідача на прийняття до розгляду зустрічного позову, а також суд не дослідив дотримання у позовній заяві п. 3 ст. 175 ЦПК України.
Просить визнати нечинним рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2020 рокута закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю правовідносин між відповідачкою та ПрАТ «Львівобенерго» відповідно до ЗУ «При ринок електричної енергії».
09.03.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ПрАТ «Львівобенерго» на апеляційну скаргу. У відзиві покликається на те, що ОСОБА_1 вже стягнула заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 22077,40 грн., згідно протоколу № 032657-а від 05.04.2019 засідання комісії Львівських МЕМ ПрАТ «Львівобленерго» з розгляду акту про порушення № 032657 від 04.03.2019 з орендаря ОСОБА_3 , що входить у предмет доказування у даній справі та підтверджується судовими рішеннями у справі № 466/9562/19. Тобто, ОСОБА_1 визнала повністю факт порушення ПРРЕЕ та нарахування вартості і обсягу не облікованої електричної енергії. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Судові витрати, які складаються зі сплати 1000 грн. за надання правничої допомоги, покласти на відповідачку.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про відшкодування вартості електричної енергії, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що правопорушеннями в електроенергетиці є крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку, тому врахувавши, що власність зобов`язує, а власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто законом встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією для населення, є обґрунтованими, підлягають задоволенню, а з відповідачки ОСОБА_1 необхідно стягнути вартість недорахованої електричної енергії у розмірі 22077 грн. 40 коп.
При вирішенні справи суд керувався Актом про порушення № 032657 від 04.03.2019, яким встановлено відсутність пломб з відбитками тавр енергопостачальника та самовільне підключення електроустановок.
Крім цього, суд вирішив питання судових витрат.
Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та землекористування № 969 від 31 серпня 2016 року, виданої Старосільською сільською радою Пустомитівського району, відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . (а.с. 30).
Відповідачці  ОСОБА_1 належать на праві власності інші нежитлові півпідвальні приміщення загальною площею 26,3 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , розмір частки – 1/1, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 29).
29.10.2019 ОСОБА_1 подала заяву встановленого зразка заступнику начальника з комерційного обліку ЛМЕМ Босому А.П., у якій зазначила, що у зв`язку з купівлею приміщення за адресою: АДРЕСА_1 просить укласти договір про надання послуг з розподілу електричної енергії між нею та ПрАТ «Львівобленерго» (а.с. 21).
На зазначений лист ОСОБА_1 повідомлено про необхідність подання відповідної документації та фактично повідомлено про неможливість укладення з нею договору про постачання (розподіл) електричної енергії (а.с. 27-28).
Про відповідний порядок надання послуг з постачання електричної енергії споживачу та розподілу електричної енергії, ОСОБА_1 повідомлено НКРЕКП листом від 02.01.2020 (а.с. 61-66).
Згідно акту про порушення № 032657 від 04.03.2019, складеного ПрАТ «Львівобленерго» при перевірці об`єкта «магазин» за адресою: АДРЕСА_1 , зафіксовано факт порушення п. 2.1 Методики та п.2.3.4, п. 8.2.4, п. 8.2.5, п.5.5.5 ПРРЕЕ, а саме: відсутність пломб з відбитками тавр енергопостачальника (А06438 – автоматичний вимикач) та порушення п. 2.1 Методики, п. 1.2.1, п. 5.5.5, п. 2.3.3, п. 7.6, п. 8.2.4, п. 8.2.5 ПРРЕЕ – самовільне підключення електроустановок (а.с. 7).
До зазначеного акту ОСОБА_1 зауважень не подала, однак від підпису відмовилася.
В Акті повідомлено час та місце його розгляду комісією ПрАТ «Львівобленерго», також у додатку № 1 до Акту про порушення додано Схему підключення електроустановки споживача.
Цього ж дня складено Акт № 610135 про пломбування та встановлення індикаторів (а.с. 9-10).
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовилася від підпису акту про порушення, такий акт, а також акт про пломбування та схему підключення, надіслано їй поштою листом № 30-00688 від 06.03.2019, а також запрошено до участі у засіданні ЛМЕМ, повідомлено про час та місце засідання комісії. Зазначений лист був надісланий рекомендованою кореспонденцією та, як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отриманий відповідачкою 09.03.2019 (а.с. 14-17).
Листом від 08.04.2019 відповідачці надіслано копію протоколу засідання комісії ЛМЕМ з розгляду акту про порушення, а також платіжний документ на оплату вартості недорахованої електричної енергії. Зазначено, що такий лист вважати претензійним, а також запропоновано провести оплату та повідомлено про наслідки несвоєчасної оплати (а.с. 19).
19.04.2019 повторно надіслано аналогічний лист (а.с. 22).
Звертаючись з позовними вимогами ПрАТ «Львівтобенерго» зазначало, що 04.03.2019 зафіксовано самовільне підключення електроустановки (струмоприймачів або електропроводки) до електричної мережі енергопостачальника та відсутність пломб з відбитками тавр енергопостачальника за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлове приміщення, магазин), яке належить відповідачці, що стверджується актом про порушення від 04.03.2019. Згідно із рішенням комісії ПрАТ «Львівобленерго» № 032657, відповідачка повинна сплати позивачу вартість не облікованої енергії у розмірі 22 077, 40 грн., однак у добровільному порядку така вимога залишена без виконання.
Заперечення стосовно заявлених вимог відповідачка ОСОБА_1 , як і у апеляційній скарзі зводить до того, що, на її думку, правовідносини між сторонами відсутні, з цих підстав остання просить визнати оскаржуване рішення нечинним, а провадження у справі закрити.
Подаючи відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник ПрАТ «Львівобленерго» до такого долучив копії рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 жовтня 2020 року, справа № 466/9562/19 та постанови Львівського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року у цій справі, згідно яких суди дійшли висновку про необхідність стягнення з ФОП ОСОБА_3  на користь ОСОБА_1  суму заподіяної майнової шкоди у розмірі 22 077,40 грн.
Про розгляд цієї справи ОСОБА_1 самостійно повідомляла Пустомитівський суд Львівської області в контексті аргументів клопотання про зупинення провадження у справі (а.с. 55).
В свою чергу, важливим є те, що у справі № 466/9562/19 ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що ФОП ОСОБА_3 самовільно під`єдналася до мережі електропостачання, незаконно користувалась електроенергією, що зафіксовано ПрАТ «Львівобленерго» в Акті про порушення, який виданий на власника приміщення, тому враховуючи вимогу Львівобленерго про оплату недорахованої електричної енергії в розмірі 22077 грн. 40 коп., що є наслідком вчинення протиправних дій саме ФОП ОСОБА_3 , оскільки лише вона мала доступ до лічильника та вчинила такі дії, просила стягнути з останньої відповідну шкоду.
Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що в матеріалах справи дійсно наявні фактичні докази про те, що відповідачка ОСОБА_1 визнала Акт про порушення №032657 від 04.03.2019, складений ПрАТ «Львівобленерго» при перевірці об`єкта «магазин» за адресою: АДРЕСА_1 про відсутність пломб з відбитками тавр енергопостачальника (А06438 – автоматичний вимикач) та самовільне підключення електроустановок, а також розмір нарахування за методикою відповідної шкоди, у зв`язку з цим.
Відпаовідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України оставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи наведене, встановлені судом обставини в межах розгляду цивільної справи №466/9562/19, а не їх правова оцінка, мають преюдиційне значення для розгляду даної справи та в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
Частиною 4 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на викладене, власник майна повинен нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, зокрема оплачувати житлово-комунальні послуги.
Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».
Зокрема, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Згідно статті 6 Закону зазначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
Перелік житлово-комунальних послуг визначений статтею 5 цього ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».
Індивідуальний споживач, зокрема зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (ч. 2 ст. 7 Закону).
Схожі за змістом норми містились і у ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року з подальшими змінами), який втратив чинність 01.05.2019, на підставі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII в редакції від 02.04.2020, який чинний на даний час.
Тобто, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги, зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року).
Статтею 714 ЦК України визначено, що за договорами постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 26 Закону України «Про електроенергетику», який був чинний до 01.07.2019 року, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.
Споживач несе відповідальність за порушення Правил користування електричною енергією (ст. 26 Закону України «Про електроенергетику»).
Згідно із положенням частини другої статті 27 зазначеного Закону правопорушеннями в електроенергетиці, зокрема, є крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку, пошкодження приладів обліку.
Як зазначалося вище, беззаперечним є те, що договірні відносини між ОСОБА_1 та ПрАТ «Львівобленерго» відсутні, що є свідченням про те, що у випадку споживання електроенергії за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , таке є незаконним та доказом самовільного підключення електроустановок.
Відповідно до п. 38 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 (далі ПКЕЕН) енергопостачальник зобов`язаний проводити не менш як один раз на 6 місяців контрольний огляд засобів обліку у побутових споживачів відповідно до затверджених графіків.
Згідно із п. 42 ПКЕЕН, споживач зобов`язаний забезпечувати доступ представникам енергопостачальника після пред`явлення ними службових посвідчень до квартири або іншого об`єкта для обстеження засобу обліку, електроустановок та електропроводки.
Споживач несе відповідальність згідно із законодавством за: порушення правил користування електричною енергією; ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку; пошкодження приладу обліку; розукомплектування та пошкодження об`єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об`єктів (п. 48 ПКЕЕН).
Відповідно до пункту 53 ПКЕЕН, у разі виявлення представником енергопостачальника порушення побутовим споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та побутовим споживачем чи представником побутового споживача (особою, яка є співвласником об`єкта або має право користуватися цим об`єктом відповідно до договору). Один примірник акта вручається побутовому споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Побутовий споживач має право внести до акта свої зауваження.
Разом з цим, Правила користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, втратили чинність 26.06.2018.
Відповідно до п.п. 20 п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ), в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, споживач електричної енергії зобов`язаний не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.
Згідно п. 8.2.5. ПРРЕЕ у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі, фактів розкрадання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача або представника споживача оформлюється акт про порушення. В акті про порушення мають бути зазначені зміст виявленого порушення з посиланням на відповідні пункти цих Правил або Методики визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, затвердженої Регулятором, та вихідні дані, необхідні для визначення обсягу необлікованої електричної енергії та/або суми завданих споживачем збитків. За необхідності в акті зазначаються заходи, яких необхідно вжити для усунення допущених порушень. Акт про порушення складається у двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві. Акт про порушення підписується представником оператора системи та споживачем або представником споживача. У разі відмови споживача або представника споживача підписати акт про порушення в ньому робиться запис про відмову. У цьому разі акт про порушення вважається дійсним, якщо він підписаний уповноваженим представником оператора системи та двома незаінтересованими особами (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення їх осіб. Споживач має право подати пояснення і зауваження щодо змісту акта про порушення та викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які зазначаються в акті про порушення або надаються (надсилаються) оператору системи окремим письмовим повідомленням.
Відповідно до п. 8.2.6. ПРРЕЕ на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Комісія з розгляду актів про порушення створюється оператором системи і має складатися не менше ніж з 3 уповноважених представників оператора системи. Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів про порушення. Споживач має бути повідомлений оператором системи про місце, час і дату засідання комісії не пізніше ніж за 7 календарних днів до призначеної дати засідання. Рішення комісії оформлюється протоколом, копія якого видається споживачу. У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії. В такому разі разом з протоколом споживачу надаються розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії з посиланням на відповідні пункти Методики визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, затвердженої Регулятором, та розрахункові документи для оплати необлікованої електричної енергії та/або збитків.
В свою чергу, Порядок визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕН, встановлений Методикою розрахунку обсягу та вартості електроенергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕН, затвердженої постановою № 562 Національної комісії регулювання електроенергетики України від 20 червня 2006 року (далі Методика), яка втратила чинність на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.07.2019 №1525 «Про затвердження Змін до постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії».
Згідно методики, під час проведення розрахунку вартості необлікованої електричної енергії не враховується наявність у споживача пільг з оплати спожитої електроенергії.
Враховуючи наведене, на день виявлення порушення та складання акту, а також проведення розрахунку обсягу та вартості необлікованої енергії були чинними положення Методики за № 562, тобто будь які доводи стосовно неправильно застосованого розрахунку збитків, не можуть бути взяті до уваги.
Крім цього, як зазначено вище, ОСОБА_1 використала розрахунок відшкодування вартості електричної енергії у справі №466/9562/19, тобто погодилася з таким.
Натомість, що стосується доводів про те, що суд першої інстанції застосував у спірних правовідносинах Правила користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, які втратили чинність, колегія суддів виходить з того, що такі правила регулювали виключно відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками, при цьому не містили кардинально інших приписів ніж діючі у разі встановлення відповідних неправомірних дій споживачами.
Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що покликання суду першої інстанції на Правила, які втратили чинність, не спростовує підставність позовних вимог.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги про відшкодування вартості не облікованої електричної енергії внаслідок порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії підлягають задоволенню, а з відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню вартість недорахованої електричної енергії у розмірі 22 077 грн. 40 коп.
Що стосується подання відповідачкою ОСОБА_1 зустрічної позовної заяви, яку, на думку останньої, суд безпідставно не прийняв до розгляду, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції постановляв з цього приводу відповідний процесуальний документ, який знаходиться у матеріалах справи, при цьому така ухвала суду не оскаржувалася (а.с. 118). 
Окремо колегія суддів зазначає, що подана ОСОБА_1 заява, по своїй суті не є зустрічним позовом, оскільки жодних вимог в контексті порушення прав останньої не містить, а зводиться виключно до клопотання про закриття провадження у справі (а.с. 96-97).
Щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання оскаржуваного рішення нечинним, колегія суддів звертає увагу на те, що такі повноваження апеляційного суду чітко визначені ст.ст. 373, 374 ЦПК України, однак підстави для застосування таких, відсутні.
Таким чином, судова колегія вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Що стосується вимог сторони позивача про стягнення судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить із такого.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України). 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.п.1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
До відзиву на апеляційну скаргу додано копію Договору № 21/2-9 від 16.02.021 про надання правничої допомоги, укладений між головою правління ПрАТ «Львівобенерго» та АО «Юріс Консульт», також долучено рахунок на оплату № 21/023 від 16.02.2021 та оригінал платіжного доручення № 3800 на суму 1000 грн, яку власне сторона позивача просить стягнути з відповідачки.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:
- Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
- За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
- Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
- адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Види адвокатської діяльності передбачені статтею 19  Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно п. 4 Договору про надання правничої допомоги, вартість правничої допомоги становить: авансова оплата – 100 грн., яка здійснюється протягом 30 днів з часу підписання договору.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Акт прийому-передачі, який міг би засвідчити про обсяг наданих адвокатським об`єднанням послуг, їх час та вартість в матеріалах справи відсутній.
У рахунку на оплату де значиться про вартість послуги, яка становить 1000 грн. та полягає у підготовці документів апеляційного оскарження підпис представника ПрАТ «Львівобенерго», відсутній.
Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що Договір про надання правничої допомоги, рахунок на оплату, також сама оплата, датовані фактично одним днем 16.02.2021 та 18.02.2021, натомість дата апеляційної скарги 04.03.2021, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про оплату можливої вартості відповідних послуг без їх надання.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що належні докази витрат на правову допомогу, її обсяг, а також час надання, в матеріалах справи відсутні.
Не може залишитися поза увагою і те, що будучи юридичною особою ПрАТ «Львівобенерго» не надало доказів того, що у його структурі відсутні посади юрисконсультів, а у разі наявності таких, необхідності, з врахуванням предмету та ціни спору, укладення договору про надання правової допомоги із адвокатським об`єднанням.
Враховуючи наведене, підстави для задоволення заяви сторони позивача та розподілу судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, відсутні.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2020 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 01 червня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк